ICI I. No. 14. ANATOM. UNDERSØKELSER AV DUCTUS XASOFRONTALIS M. M. 5 



Til iste gruppe er regnet de kasus, hvor hiatus helt eller delvis 

 staar i kontinuerlig sammenhæng med ost. frontale, hvad enten nu denne 

 forbindelse fremkommer ved, at selve infundibularspalten naar helt frem til 

 frontalostiet, eller derigjennem, at sammenhængen formidles ved en celle 

 eller en ductus nasofrontalis. 



Som 2den gruppe er samlet de tilfælde, hvor hiatus ligger bak 

 frontalostiet, hvis kommunikation nedad derfor gaar over midtre næsegang 

 Uten at tangere spalten. 



Under sdie gruppe regnes endelig de præparater, som præsenterer 

 hiatus Uten sammenhæng med ost. frontale, men hvor sekret allikevel paa 

 grund av ostiets beliggenhet i forhold til spalten eller gjennem midtre 

 muslingebens bygning og fæste maa antages at ville soke ned i infundi- 

 bulum. 



Det overveiende antal av iste gruppes 31 næsehalvdele har sit ost. 

 frontale liggende i selve infundibularspaltens øverste del. Denne direkte 

 overgang av infundibulum i frontalhulen er av Hajek beskrevet som den 

 typiske utmundingsmaate. Ogsaa Zuckerkandl fremhæver den som almin- 

 delig forekommende (14 av 35 tilfælde). Av mine præparater viser de 22 

 dette forhold. Infundibulum er hos disse bygget paa forskjellig maate. 

 1 de fleste tilfælde deler den sig, idet den bakerste og medialt liggende 

 gren gaar op til ost. frontale, medens den del av spalten, som ligger fortil 

 og lateralt, ender blindt eller gaar over i en celle (hg. 2). Denne blir da 

 beliggende paa overgangen mellem hiatus og frontalostiet og strækker sig 

 ikke sjelden opover langs den nederste del av frontalhulens gulv, hvor 

 den kan buge sig frem mot hulens lumen som en bulla frontalis. De 

 interlamellære septa, der saa hyppig i den øverste del av hiatus danner 

 broforbindelser mellem bulla ethmoid, og proc. uncin., kan av og til mangle 

 (tig. i), saa spalten i hele sin bredde gaar over i frontalostiet. Paa enkelte 

 præparater præsenterer infundibulum en cellulær utvidning (fig. 3), ved 

 hvis øverste ende frontalhulens utmunding blir liggende. Hiatusspaltens 

 længde er varierende fra i — 3 cm., alt efter frontalhulens beliggenhet. 

 Pandehulen kan trænge sig saa langt ned, at den endog kan excavere 

 crista ethm. med den tilstotende del av proc. uncin., saa hiatus blir ganske 

 kort (fig. 4 og 5), i motsætning til de tilfælde, hvor hulen ligger høit og 

 over concha med. fæstet, og hvor længden av hiatus følgelig tiltar i til- 

 svarende grad. 



Hos omtrent 60 " q av præparaterne under denne gruppe staar den 

 øverste del av infundibulum i forbindelse med frontalceller, som særlig er 

 rikelig repræsenteret hos de 6 næsehalvdele, hvor forbindelsen mellem 

 pandehule og infundibulum foregaar gjennem en celle eller en ovenfor 



