IQII. No. 14. ANATOM. UNDERSøKELSER AV DUCTUS NASOFRONTALIS M. M. 



erweitern und zu verflachen, sich verlängert und vertieft. Ursache hier- 

 von ist die excessive Annäherung und das scharfe Hervorspringen der 

 BuUalamelle«. Efter Hajeks opfatning blir det altsaa den lukkede infundi- 

 bularspalte, som benævnes for ductus nasofrontalis, hvad enten nu denne 

 kanals dannelse skyldes en sammensmeltning av buUalamellen med proc. 

 uncinatus i dens øverste parti, eller det er, som forfatteren senere har frem- 

 holdt, den fortykkede og pneumatiserede concha med., som deltar i kana- 

 lens dannelse. Denne identificering av ductus nasofrontalis med den luk- 

 kede infundibularspalte vil imidlertid anatomisk set kunne gi anledning til 

 forvekslinger. Av og til viser det sig nemlig, at hiatus ikke naar op til 

 pandehulens utmunding, men at frontalostiets forbindelse nedad tilveiebringes 

 gjennem en kanal, som enten staar i forbindelse med hiatus eller en sjelden 

 gang fører ned i midtre næsegang, og hvis opbygning intet har med infundi- 

 bulum at gjøre. Det er denne kanaldannelse, som Hartmann fremhæver 

 er fremkommet gjennem frontalcellernes fremtrængen mot pandehulens 

 nederste parti, og som vel neppe kan betegnes med andet end den av for- 

 fatteren benyttede benævnelse: ductus iiasofro)italis. Skal man nu ikke 

 faa samme navn paa dannelser, som topografisk er helt forskjellige, synes 

 det naturlig med Hartmann kun at anvende denne betegnelse om den 

 kanaldannelse, der ligger ovenfor infundibulum, og som forener ost. fron- 

 tale med spaltens øverste del eller det foranliggende parti av midtre næse- 

 gang. 



Med hensyn til kanalens anatomiske opbygning lægger Hajek, som 

 allerede antydet, særlig vegt paa bullalamellens fremrykning. At dennes 

 arkitektur i enkelte tilfælde kan være bestemmende for disse forhold, er 

 vistnok utvilsomt. Skal den imidlertid kunne betinge en ductus naso- 

 frontalis i Hartmanns betydning, maa den skyte sig saa langt op, at den 

 ikke alene danner den bakre begrænsning for infundibulum^ men ogsaa 

 for den høiere liggende nasofrontalkanal. Dennes forreste begrænsning 

 blir da ikke længere proc. uncinatus, men proc. frontalis eller en celle. 

 Denne dannelsesmaate er neppe hyppig forekommende. Blandt de 65 næse- 

 halvdele er den saaledes ikke fundet i et eneste tilfælde, medens der er 4 

 eksempler paa nasofrontalkanalens opbygning helt eller delvis av frontal- 

 cellerne. Hos to av disse danner de fremskutte ethmoidalceller kun kana- 

 lens bakre begrænsning, medens proc. front, avgrænser den fortil (fig. 9 og 10). 



Naar Hartmann gjor dannelsen av ductus nasofrontalis helt avhængig 

 av frontalcellerne, vil denne opfatning neppe kunne gjøres gjældende i alle 

 tilfælde. Hajek har saaledes vist, at den ogsaa kan opkonstrueres efter 

 helt andre principer. At tilstedeværelsen av frontalceller ikke er tilstræk- 

 kelige sees bedst derav, at de fleste præparater med endog vel utviklede 



