12 R. GORDING. M.-N. Kl. 



niaxill.iic. ( )sii(t (indes paa næsten alle næsehalvdele beliggende paa 

 samme sted i vinkelen mellem hnlla ethmoidalis og proe. uncin.; knn paa 

 to |)ræparater utmunder hullacc lien som en rund aapning baktil i selve 

 hiatus omtrent midt imellem ost. frontale og ost. maxillare. I det store og 

 hele er det imidlertid ikke ofte, at ostiet selv kan tillægges særlig betyd- 

 ning. Langt vigtigere er den anatomiske bygning av maxillærostiets om- 

 givelser og specielt av infundihularspaltens bakre begrænsning. Det er 

 proc. uncinatus, som er bestemmende for disse forhold. Denne benlamelle 

 fortsætter sig bakover i to utløpere. Den nederste proc. turbinalis for- 

 binder den med concha inf., medens den øverste proc. maxillaris trænger 

 sig opover mot overkjævehulens tak, idet den begrænser infundibulum 

 baktil. Er nu proc. max. sterkt utviklet, vil den med sin slimhindebeklæd- 

 ning danne en bred lamelle, der omgir ostiet tragtformig, og som ikke 

 alene strækker sig langt bakenfor o\erkjævens aapning, men som ogsaa 

 kan omspænde partiet nedenfor bullacellens ostium (fig. 22). Hvis nu 

 bullacellen ikke springer for sterkt frem, saa dens utmunding blir trængt 

 langt ut fra sidevæggen, og hvis maxillærostiet ligger langt Ijaktil i spal- 

 ten, vil sekret fra den ovenfor liggende bullacelle delvis kunne føres 

 ned mot overkjævehulens ost. maxill. Paa enkelte næsehalvdele er det 

 forøvrig ikke infundibulum, men den bakenfor liggende accessoriske aapning 

 i øvre fontanelle, som danner indgangsporten til overkjævehulen. En 

 sekundærinfektion av antrum fra bullacellen av vil neppe kunne finde sted 

 saa hyppig som for de øvrige ethmoidalcellers vedkommende. Blandt mit 

 materiel viser væskeforsøkene, som forøvrig i dette tilfælde ikke er tillagt 

 særlig stor vegt, at væsken kun hos 16 præparater delvis søker ned i 

 hiatus, medens den hos alle de øvrige finder veien ned direkte i midtre 

 næsegang. Den før omtalte bakre begrænsningsfold naar nemlig som 

 regel ikke saa langt baktil, at den vil kunne bestemme sekretets gang 

 for bullacellens vedkommende. Paa en del præparater er den desuten 

 litet fremtrædende, saa infundibulum gaar over i midtre næsegang uten 

 skarp begrænsning, idet maxillærostiets bakre grænse kun dannes av en 

 slimhinde-duplikatur, som fra proc. uncin. strækker sig over paa antrum- 

 hulens tak. 



Resultatet av de utførte undersokelser blir folgende: Av 65 præparater 

 med 61 frontalhuler har de 41 (67 ^* ,j) sit ost. frontale liggende saaledes 

 i forhold til hiatus, at sekret fra frontalhulen utvilsomt vilde finde veien 

 ned i spalten. Hos 20 kasus (ca. 33 %) er derimot frontalhulens ofte spalte- 

 formede aapning placeret foran infundibularspalten uten positiv relation til 

 denne. For de fremskutte ethmoidalceller stiller forholdet sig anderledes. 

 Fra disse vil væske i næsten aHe tilfælde søke ned i infundibulum. Av 



