igi I. No. 14. ANATOM. UNDERSØKELSER AV DL'CTUS NASOFRONTALIS M. M. I3 



de 36 præparater med frontalceller er det kun hos de 3, at ostierne er 

 Uten relation til hiatus, medens de hos de 33 eller i mere end ca. 90 ° o 

 ligger inden spaltens omraade. I motsætning til de øvrige ethmoidalceller 

 i midtre næsegang vil derimot sekret fra bullacellen — som allerede 

 anført — i de fleste tilfælde uten at tangere infundibularspalten ledes 

 direkte ned i meatus med. 



Hittil har kun været omtalt ostiernes stilling i forhold til hiatus og 

 de anatomiske eiendommeligheter i næsevæggens opbygning, som i denne 

 forbindelse vil være av interesse. En nødvendig betingelse for sekundær- 

 infektion av overkjævehulen er imidlertid ogsaa den, at infundibulum og 

 ost. max. ikke er saa trangt bygget, at det nedsivende sekret hindres fra 

 at naa ned til antrum. En lukket passage, som jo klinisk ikke saa sjelden 

 tindes baade ved de akute og kroniske empyemer, skal vanskelig kunne 

 skrive sig fra ostiet selv, som Zuckerkandl kun har fundet tillukket en 

 eneste gang. Paa disse præparater er overkjævens aapning som regel 

 ca. 3X4 og 4X5 nim., men danner ikke sjelden en smal i — 2 mm. bred 

 spalte, der lettelig maatte kunne tillukkes. I et tilfælde, hvor antrum var 

 opfyldt av puss med sterkt fort3'kkede vægge, var ostiet ikke engang pas- 

 sabelt for en fin sonde fra antrum av. En hindring for passagen ned i 

 overkjævehulen fra de ovenfor liggende aapninger \il imidlertid som regel 

 neppe skrive sig fra overkjævehulens utmunding selv, men fra dens om- 

 givelser, fra den ofte kun et par millimeter brede infundibularspalte. Da 

 celleostierne er beliggende i den øverste, ofte utvidede og applanerede del 

 av hiatus og for en stor del utenfor selve spalten, vil en sténose længere 

 nede i infundibulum i en hel række tilfælde stanse enhver nedsivning 

 av sekret. At en tillukning av spalten klinisk spiller en stor rolle, faar 

 man et sterkt indtryk av under dissektionen av præparater med slimhinde- 

 hypertrofier og ser, hvordan hiatus i hele sin længde kan være fuldstændig 

 okkluderet, saa proc. une. og bulla ethm. virker som en sammenhængende 

 flate, som neppe engang lar den fineste sonde passere. Naar overkjæve- 

 hulen, saavidt ofte som tilfældet er, kan gaa helt fri for sekundærinfektion 

 selv ved langvarige suppurationsprocesser baade i frontalhule og ethmoidal- 

 celler, maa det sandsynligvis for en væsentlig del tilskrives den hindrede 

 passage i infundibulum, da de anatomiske betingelser jo meget hyppig 

 synes at være tilstede. 



Den topografiske beliggenhet av ostium frontale i forhold til hiatus 

 semilunaris, som har ligget til grund for den gruppevise inddeling av disse 

 præparater, har ikke alene sin praktiske betydning, men er ogsaa i anden 

 henseende av interesse. Frontalhulens forbindelse med de nedenfor liggende 

 partier av næsen danner nemlig et grundlag for bedommelsen av den 



