C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



paa at bedømme Jordsmonnets Frugtbarhed og vælge godt Rydningsland, 

 det viser noksom den Maade, hvorpaa en stor Del af vore Dale fra 

 først af ere blevne ryddede, — de lod den frostlændte og mindre 

 odlingsværdige, sandoverskyllede Dalbund ligge og ryddede i Frem- 

 lierne. — Paa dem skulde da heller ikke Jæderen med sine stenover- 

 saaede Vidder øve nogen synderlig Tiltrækningskraft; men dertil var 

 de ogsaa et søfarende Krigerfolk par excellence, og heller ikke for den 

 Slags Folk var Jæderen noget Ønskested. 



Den er jo nemlig, som bekjendt, ei synderlig udstyret med Fjorde, 

 gode Havne og sikre Tilßugtssteder, dens Forstrand er stenet og farlig. 

 For et søfarende Folk manglede altsaa de første Betingelser for at føle 

 sig tiltrukket — , da tilbød Ryfylke med sin Uendelighed af Fjorde med 

 sikre Smuthuller, ja selv Dalerne tildels ganske andre Vilkaar. 



Derfor antager jeg, at Jæderen ikke modtog synderlig nyt Folk 

 under de senere archæologiske Perioder, de derboende gik successive 

 igjennem Broncealderen over til Jernbrugen, kanske endog noget senere 

 end andetsteds, fordi dette Metal endda var sjeldent og derfor dyrt, og 

 Jædermyrene vare fattige paa Myrmalm, hvorimod Flinten var tilstræk- 

 kelig forhaanden og endda sandsynligvis i længere Tid holdt sig som 

 Pilespidse og Hammere. Medens Befolkningen altsaa steg i den øvrige 

 Del af Rogaland ved ny Tilflytning af meso- og dolichocéphale Folk, 

 holdt den sig derimod paa Jæderen i det holeste stationær. 



Kom nu hertil en anden Gravskik, der sparsommelig som Jæder- 

 buen fremdeles er, ikke medgav synderlig Gravgods, saa har vi for dem, 

 der antage, at Norge ingen ny indflyttende Befolkning har modtaget 

 under de sildigere archæologiske Perioder, maaske fuld Forklaring, hvorfor 

 Jæderen er saa fattig paa F'und fra disse Tidsaldere og specielt da 

 den sidste, hvorunder Norges Udvikling forøvrigt foregik i størst Ud- 

 strækning. 



Vi har beskjæftiget os lidt udførligt ved disse archæologiske Spørgs- 

 maal, der kanske kunne synes at ligge lidt fjernt fra anthropologiske 

 Undersøgelser, — saa er imidlertid ikke Tilfælde. Ved anthropologiske 

 Granskninger, der ville komme til at streife ind paa Ethnologiens Ene- 

 mærker, maa archæologiske Data have stor Betydning, fordi man af 

 dem kan være berettiget til at slutte sig til, hvad en anthropologisk 

 Undersogelse af den nulevende Befolkning vil vise for Resultater. 



