1 895- ^^O- 6. NORDMÆNDENES PHYSISKE ANTHROPOLOGl. II 



lio-esom Jæderens brede ensformige Natur kanske ogsaa til en vis Grad 

 kan paatrykke Befolkningen sit Stempel. 



Man vil derfor ikke paa Jædcrcn finde de skarpe Typegrændser, 

 som paa Østlandet, hvor Befolkningen i Maalfore, Skik og Brug, Cha- 

 rakter og Typus med en Gang forandrer Udseende. Overgangene ere 

 her successive og ikke stærkt fremtrædende. 



Naar man kommer fra Østlandet og med en Gang — uden at have 

 været udsat for, at Ens Blik er bleven slovet ved at betragte den suc- 

 cessive Overgang fra Ostlands- til Vestlandsbefolkningen — stilles lige- 

 overfor en Samling >Jærbuer», vil man strax mærke en eiendommelig Mod- 

 sætning i Udseende, uden at man dog alligevel har saa ganske let for 

 med en Gang at definere, hvad der egentlig mest danner Forskjellen; 

 men hele Ansigtsudtrykket og kanske fortrinsvis dette — foruden dets 

 Form — har et andet og forskjelligt Præg. 



Da Jæderbuen jo i overveiende Grad er brachycephal, finder man 

 saaledes ikke længer det for Ostlændingen, som væsentlig dolicho- og 

 mesocephal, charakteristiske smale, skarpere markerede og kraftigere 

 profilerede — proposope, som engelske Anthropologer kanske vilde 

 sige — Ansigt med det af Ansigtsformen saa stærkt afhængige djærvt 

 energiske Udtryk med det skarpe, ofte gjennemtrængende eller forskende 

 Blik, hvorpaa man saa let kjender Nordmændene igjen selv mellem 

 Danske og Svenske. 



Jæderbuen mangler noget af dette Udtryk eller har det ikke syn- 

 derlig udpræget, der er ofte noget usikkert eller vigende ved hans Blik, 

 af og til gaar det ligesom forbi en, hos nogle er det igjen noget sky 

 og samtidig forslagent ved det, hos andre et mere indadvendt, i sig 

 selv fordybet. 



I Correlation til hans Skalleform er Ansigtet i det hele ligefra 

 Fanden til Underkjæven kortere og temmelig bredknoklet og gjor — 

 fortrinsvis hos Kvinderne — ligesom et noget fladt Indtryk. 



Vakre Ansigter ser man sjelden, men noksaa godlidende træff"es 

 hos begge Kjøn. Af og til stoder man paa stærkt morke Physio- 

 gnomier med sort Haar og et eiendommeligt, ofte fremmedartet Udtryk, 

 og blandt disse finder man ei sjelden vakre og interessante Ansigter 

 ofte med fine Træk. 



Ellers er der over Jæderbefolkningen som Helhed et vist ensartet 

 Præg saavel i Udseende og Væsen som Gang, Holdning og Adfærd — 

 der er paa en Maade noget vist stilfærdigt og smaapuslet ved ham, han 



