1 895- No. 6. NORDMÆNDENES PHVSISKE ANTHROPOLOGI. 2$ 



religiös Xatur — hvad der ligger ham nærmest i folge hans hele Skole- 

 og Aandsuddannelse — eller nu med politiske Spørgsmaal. At hore 

 Foredrag er saaledes hans største Fornoielse og bedste Underholdning; 

 for den Sags Skyld gaa de fra sit Arbeide, selv om det er midt i Slaatten, 

 og ere med Hensyn til, hvad der præsteres, ogsaa meget noisomme. 

 Det er dog specielt religiose og kirkelige Spørgsmaal, der tager hans 

 Aand fangen, og at hans Lixssyn under det tunge Slit og Slæb for det 

 daglige Brod kan antage et trist og tungt, mørkt og pietistisk Præg, er 

 ikke at undres over. Tidligere var Haugianismen meget udbredt blandt 

 Jæderbefolkningen ; nu har hans Religiøsitet mere antaget en anden Form 

 og som saa meget af det nyere, ikke altid af den ægte Slags, og de 

 Former af religiøst Hykleri, hvorpaa Vestlandet har leveret Exempler, 

 ere lidet tiltalende. Men Folket har visselig en dyb religiøs Trang, og 

 dets Interesse for de aandelige Ting er stærkt fremtrædende, enten nu 

 dette kan ligge i, at det har et dybere Gemytsliv end Ostlændingen, 

 eller komme af udenfra virkende Aarsager. Naturen herborte er jo i hoi 

 Grad skikket til at præge Sindet med dybt Alvor; det stille, triste, al- 

 vorligt ensformige Landskab med sine melankolske Lyngmarker og Myrer 

 og saa udenfor dette og til Horizontens Rand det store overv^ældende 

 Hav, om hvilket der med Sandhed er sagt, at det er i Slægt med 

 Tungsindigheden, — det drager atter og atter Øiet og Sindet til sig og 

 bringer en til at fordybe sig i Uendeligheden. 



Jæderbuen er i det hele imidlertid mere en Lovens Mand end en 

 Evangeliets — derfor viser han saa ofte i sin Færd Haardhed og Strenghed, 

 derhos parret med en saadan envis Seighed og Fastholden ved, hvad 

 han anser som ret og rigtigt, at det nærmest kan charakteriseres som 

 Halstarrighed. Hans mærkeligc Lovstærkhed potenserer nu ogsaa 

 denne Særhed. Hans Haardhed viser sig ogsaa ofte i en indbyrdes 

 Ufordragelighed inden Familierne, hvor man i andre B}'gdelag i Landet 

 vilde være mere taalmodig og overbærende med hinanden. 



Lovens Strenghed hviler ogsaa over Ungdommen, og det tunge 

 Livssyn med de bornerede religiøse Anskuelser lægger saaledes i en 

 utidig Grad hæmmende Baand paa denne, for hvem al Slags Fornøielser 

 omtrent er forbudt og fordømt som upassende og ugudeligt. Derfor 

 staar ogsaa L'ngdommen om Søndagen og hænger langs Husvæggene 

 uden at turde tage sig nogenting fore, ingen Leg, ingen Lystighed, 

 ingen Idræt, ingen Dands, alt stemples som verdslig Tant og Synd. Som 

 Folge deraf mangler ogsaa L'ngdommen al Sprækhed og Livsfriskhed og 

 har en Slags overlegen, halv snobbet Foragt for alt physisk Arbeide, 

 som ikke synes direkte at lønne sig eller har en ioinespringende Nytte- 



