FØRSTE KAPITEL. 



Om sindssygepleiens udvikling i Europa fra Oldtiden til midten af 



det 19de aarhundrede. 



N. 



lærværende dels emne er en redegjerelse for den norske admini- 

 strations stilling til sindssygepleien. Til klargjerelse af denne er det 

 imidlertid nødvendigt at omhandle dens historiske udvikling; og da den 

 neppe vil kunne forstaaes uden kjendskab til sindssygepleiens udvikling i 

 det øvrige Europa fra Oldtiden til midten af forrige aarhundrede, vil vi 

 begynde med en fremstilling af sindssygepleiens udvikling udenfor Norge. 

 Denne fremstilling vil vi gjøre ganske skitsemæssig, idet vi under gjennem- 

 gaaelsen af vor lov af 17de August 1848 kommer nøiere ind paa enkelte 

 sider af de forskjellige udenlandske ordninger. 



I. 



Da den græske videnskab havde anerkjendt abnorme sindstilstande 

 som sygdomme, forsøgte den selvfølgelig at helbrede disse ved anvendelse 

 af de medicinske behandlingsniethoder V 



Den Hippokratiske skole antog, at alle sygdomme udelukkende havde le- 

 gemlige aarsager, og som tidligere (B. I s. 21) anført, opfattede den -manien« 

 som en hjernes3-gdom. Ud fra denne anskuelse anvendte skolen kun en 

 somatisk, ingen psykisk behandling. Man lagde vægt paa diæten og be- 

 nvttede saavel mekaniske midler (saasom aareladning og badning) som 



^ Jeg har under udarbeidelsen af denne skitse af Oldtidens psj'kiatriske therapi hoved- 

 sagelig ben3'ttet Leidesdorf: „Lehrbuch der psj'chischen Krankheiten' (aden udg. 

 18651 samt Friedrich Falk: „Studien über Irrenheilkunde der Alten" (Zeitschrift für 

 Psychiatrie, B. 23, 18661 og J. L. Heiberg; „Sindssygdom i den klassiske Oldtid" 

 1913- 

 Vid.-Selsk. Skrifter. L M.-N. Kl. 1916. No. 11. 1 



