PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



medikamenter. Særlig anvendte man afførende midler, og ved behandlingen 

 afsindslidelser stod radix Hellebori^ i høi anseelse. 



I opposition til Hippokratikerne stod Asclepiades, Cicero's ældre sam- 

 tidige, der praktiserede som læge i Rom. Han gjorde kun indskrænket 

 brug af de somatiske midler, særlig bekjæmpede han aareladningen. Han 

 forordnede bade og afrivninger, regulerede diæten og anvendte vin som 

 incitans. Asclepiades lagde afgjørende vægt paa den psykiske behandling. 

 Han forkastede patientens anbringelse i mørkt værelse og vilde saavidt 

 muligt holde de syge i stadig beskjæftigelse, samtidig som han søgte at 

 opmuntre, trøste og berolige dem. Han anvendte i dette øiemed musik 

 (fløitespil) og opstillede endog egne indikationer for anvendelsen af de 

 forskjellige tonearter. Han brugte dog ogsaa tvangs- og revselsesmidler, 

 undtagelsesvis endog prygl. 



Celsl's, der ikke var læge, indtog i sin store enc3fklopædi et 

 n.edicinsk skrift, der endnu er bevaret, og som bl. andet behandler sinds- 

 lidelserne. I fremstillingen af disse sygdommes behandling folger for- 

 fatteren nærmest Asclepiades, men afviger dog fra denne i ikke uvæsent- 

 lige henseender. De i Celsus's værk givne therapeutiske anvisninger er 

 gjennemgaaende meget forsigtige; men der anvendes dog i temmelig stor 

 udstrækning somatiske midler, baade mekaniske (saasom aareladning, aktiv 

 og passiv gymnastik samt badning) og medikamentøse, blandt hvilke sidste 

 fremhæves laxantia og emetica og først og fremst sovemidler, navnlig 

 dekokt af valmuesaft-. Der lægges stor vægt paa diæten, og nydelse af 

 vin forbydes. Celsus anbefaler en meget paagaaende psykisk behandling. 

 Han tilraader saaledes i visse tilfælde at udsætte patienten for en pludse- 

 lig skræk; og han anbefaler ogsaa anvendelsen af prygl. I de fleste 

 tilfælde skal man dog ikke gribe til den slags midler, men tvertimod op- 

 muntre de syge og søge at adsprede dem ved at lade dem deltage i spil 

 og andre fornøielser samt foretage reiser. 



Aretaios^ indtog, ligesom Hippokratikerne, et rent somatisk stand- 

 punkt og lagde heller ingen vægt paa den psykiske behandling. Hans 

 fremstilling af maniens therapi er gaaet tabt; men hans forskrifter for 

 behandlingen af melankoli er bevaret. Han giver, ligesom Celsus, nøi- 



1 Der har været uenighed om, hvilken Helleborusart det her gjælder (se SchObeler; 

 „Viridarium Norvegicum". B. III s. 172). 



- Dette middel, der har været i brug til heniniod vor tid, har kun en meget svag søvn- 

 dyssende virkning ; og da man allerede dengang kjendte opium og dettes langt stærkere 

 søvndyssende og tillige smertestillende virkning, er det vel rimeligt at antage, at ogsaa 

 opium er bragt i anvendelse i den psykiatriske therapi. 



3 Jeg kan intet standpunkt tage i striden om Aretaios's originalitet. J. I.. Heiberg an- 

 tager, at Aretaios's skrifter er en gjengivelse af Archigenes's, hvilke nu er tabte. 

 Archi'.enes fra Syrien praktiserede i Rom paa Trajans tid. 



