I916. No. II. OM SINDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA. 



gamle love et respektindgydende bevis; og lignende udmærkede bestem- 

 melser findes ogsaa i flere fremmede love. Eriks sjællandske lov fra midten 

 af det 13de aarhundrede har saaledes en bestemmelse \, som i det væsent- 

 lige svarer til Magnus Lagabøters landslov I\', 9. 



En medicinsk therapi af de patienter, hvis sindssygdom er erkjendt, 

 var forøvrigt heller ikke i Middelalderen ukjendt, ialfald ikke i dens se- 

 nere tidsafsnit. Man havde jo medicinske skoler i. flere lande, og Galens 

 autoritet stod overmaade hoit. da hans system var bragt i samklang med 

 den kristne treenighedslære og ansaaes som en videnskabelig støtte for 

 denne. Den psykiatriske behandling omtales ogsaa i den medicinske litte- 

 ratur fra Middelalderen, t". ex. i Henrik Harpestre.ngs skrifter. Den var 

 vistnok gjennemsNTet af tidens mystik, men den var dog en kur. Xaar 

 man 1". ex. neddukkede de sindssyge under flodens vand, til de var lige 

 ved at drukne, for at faa dem helbredede op af vandet — da bundede dette 

 ganske vist i forestillingen om det rindende vands nyskabende og ren- 

 sende kraft, men det skede dog i kurativt øiemed; og selv fremragende psy- 

 kiatere brugte midlet lige indtil for omtrent 100 aar siden. 



Allerede i slutningen af Middelalderen begyndte man at frig^jøre sig 

 fra det geistlige formynderskab, og den naturvidenskabelige opfattelse af 

 galenskabens væsen kom atter til orde. I reformationstiden kom der nyt 

 liv i psykiatrien ; der blev i flere tyske byer stiftet legater til fordel for 

 de sindssyge, og man gik i gang med at omdanne gamle klostre til 

 dolhuse. I 1533 indrettede saaledes landgreven af Hessen, Philipp den 

 høimodige, hospitaler for »arme Wahnsinnige und Pre55hafte<- i de seku- 

 lariserede klostre Haina og Merxhausen, og i 1535 stiftede han et nj't 

 hospital for sindssyge i Hofheim. Alle disse anstalter er senere moderni- 

 serede og bestaar fremdeles. I England blev det fra Middelalderen stam- 

 mende hospital Betlehem (Bedlam) i 1547 indrettet til dolhus og er efter 



1 Lovstedet Ij'der i oversættelse saaledes: „Hænder det sig, at nogen har en Broder 

 eller nær Frænde, som mister sin Forstand, og han har Jord eller Gods, som hin 

 nødig vilde, at han skulde afhænde, da skal han tage de bedste Mænd af B^'gden, som 

 kjende hans Frænde, med sig til Tinge og der 13'se, at hin ikke er ved sin fulde For- 

 stand, Og at han vil svare til hans Gerninger; naar dette er skeet, maa han ikke afhænde 

 sit Gods, og ikke skal han give Bøde for nogen Kjobslutning, hvad enten den saa er 

 stadfæstet med Haandslag eller Skjødning. End slaar eller hugger eller dræber han 

 nogen, da skal den, som tinglæste sig som hans Værge bode ligesaa fuldt derfor, som 

 om han selv havde gjort det. Bliver hin saa gal, at han ikke kan styre ham uden at 

 binde ham, da skal han 13'se det til Tinge og med Tingmændenes Samtj-kke holde ham 

 fast. Bliver han saa gal, at han ikke kan bringe ham til Tinge uden ved at binde 

 ham, da skal han paa lovlig Maade binde ham og drage til Tinge og der lade Mænd 

 udnævne af Tinget for at se hans Tilstand, og sige de ligeledes, at Nøden tvang ham 

 til at binde ham, da bøde han hverken til den, han bandt, eller til Kongen." 



(Oversættelsen er indtagen efter Hjalm.xr Helweg: „Sindssj-gevæsenets Udviklng i 

 Danmark* s. 35. Kjobenhavn 19151. 



