I916. No. II. OM SINDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA. II 



eninger og dreves ved aarlige bidrag af disse. De fleste af dem kom 

 efterhaanden i vanr}'; men enkelte var altid meget anseede. 



Dr. Francis Willis (i 7 18 — 1807), som forst havde studeret theologi 

 og senere naturvidenskaber, begyndte i 1759 sin lægepraxis i Danston 

 ved Lincoln og blev i 1762 ansat som læge ved et derværende hospital. 

 Han fik snart et anseet navn som sindssygelæge og oprettede i 1776 en 

 privat sindssygeanstalt i Greatford ved Stamford i Lincolnshire. Fra en 

 ringe begyndelse voxede denne anstalt til en stor indretning, idet Willis 

 hos bonder i omegnen udsatte en eller to sindssyge i privat pleie. Paa 

 denne maade optog han — formentlig efter Gheels mønster — op til 2000 

 sindssyge, og senere oprettede han i nærheden endnu en ny lignende 

 anstalt. 



Willis's behandling var væsentlig psykisk, med anvendelse af uven- 

 tede, stærke sansepaavirkninger, som hensatte patienten i en akut affekt. 

 Som exempel kan nævnes det saakaldte »plongerbad« eller »overraskelses- 

 bad«, .som bestod deri, at den syge uventet og pludselig styrtedes i vand ^ 

 Han arbeidede ogsaa ivrigt for at vække almenhedens interesse for sinds- 

 sygepleien og var meget optimistisk med hensvn til dens resultater. Til en 

 parlamentskomité afgav han saaledes en erklæring, i hvilken han udtalte, at 

 han af 100 sindssyge vilde kunne helbrede de 90. Den hele indretning var 

 imidlertid saa stærkt knyttet til Willis's person, at den efter hans død bk v 

 opgiven. Willis's anstalt kom saaledes heller ikke til at blive et forbillede 

 for den følgende udvikling. Dette blev derimod tilfælde med en anden 

 dotationsanstalt, som lidt senere blev grundlagt af Kvækernes religions- 

 samfund. 



I 1792 besluttede nemlig Kvækerne under ledelse af en af sine 

 prester William Tuke (1732 — 1822) at opføre ved York en anstalt til op- 

 tagelse af samfundet tilhørende akute og kroniske sindssyge (dog ikke 

 idioter) i et antal af indtil 30. Anstalten, der fik navnet »Friends' Retreat«, 

 aabnedes 1796 under Tukes bestyrelse. 



Tuke krævede lægeattest som betingelse for optagelse, og han lod 

 patienterne et par gange om ugen tilse af en læge fra York. Senere an- 

 sattes en fast læge. Anstalten eiede et betydeligt areal til landbrug, og Tuke 

 satte stor pris paa arbeidet i fri luft som kurmiddel. Den var kom- 

 fortabelt indrettet, og man lagde megen vægt paa at gjøre det hyggeligt for 

 patienterne. Tvangsmidler anvendtes sparsomt, og prygl var forbudt. Be- 

 handlingen var væsentlig psykisk. Anstalten, der senere er udvidet, be- 

 staar endnu. 



1 Vistnok et forsog paa at forbedre den gamle méthode med neddukning i rindende 

 vand. 



