1 91 6. No. II. OM SINDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA, 1 3 



Det var dog ikke fra denne anstalt, reformen af den tyske sindssyge- 

 pleie udgik. Denne ære tilkommer den sachsiske og preussiske admini- 

 stration. 



Sachseren dr. med. Johann Gottfried Langermann ^ (B. I s. 34) 

 blev i 1805 ansat som læge ved sindssygeanstalten St. Georgen (grundet 

 1 791) ved Bayreuth, og allerede samme aar gik han igang med at om- 

 danne denne til en forholdsvis moderne anstalt-. I 1810 blev han udnævnt 

 til chef for medicinalvæsenet i Berlin; og i 1812 indgav han en motiveret 

 forestilling om at flytte de sindssyge fra Charitéen til en ny selvstændig 

 anstalt, som foresloges bygget for 120 sindssyge; men denne anstalt kom 

 ikke istand. Nogen ny preussisk sindssN'geanstalt af nogen betydenhed blev 

 overhovedet ikke aabnet i den heromhandlede periode, og Langermanns 

 arbeide i denne tid omfattede væsentlig administrative forføininger. Han 

 fortsatte imidlertid sin virksomhed langt ned i den følgende tid og sør- 

 gede for, at alle preussiske provinser skaftede sig tilfredsstillende sinds- 

 sygeanstalter, dels ved ombygning af gamle, dels ved opførelse af nye byg- 

 ninger. Omkring 1840 havde samtlige provinser opfyldt det heromhand- 

 lede krav, og det var under Langermanns ægide, at Jacobis berømte 

 anstalt blev aabnet i 1825. Hertil kommer vi i det folgende nærmere 

 tilbage. 



Da det preussiske reformarbeide tog sin begyndelse, havde imidlertid 

 allerede gjennembruddet fundet sted i Frankrige, og Pinel og Esouirol 

 var bleven de store banebrydere, som ikke alene blev forere for reform- 

 bevægelsen i sit eget land, men ogsaa øvede en bestemmende indflydelse 

 paa udviklingen i det øvrige Europa. 



Ogsaa i Tyskland blev kursen omlagt, og ledelsen gik for nogle aar 

 over til Sachsen. Den sachsiske minister von Nostitz und Jänkendorf 

 og lægen dr. med. Pienitz var den nye bevægelses førere. Til deres 

 ogsaa for Norge betydningsfulde arbeide kommer vi i det følgende nær- 

 mere tilbage, 



I Sverige havde fra aarhundredets midte Serafinierordenen taget sig 

 af sygepleien. Denne ridderorden havde et gilde, som i 1787 overtog over- 

 bestyrelsen af de svenske hospitaler og børnehuse, og som indlagde sig 

 stor fortjeneste af den svenske sygepleies udvikling. Vi skal i det føl- 

 gende omtale, hvorledes Serafimerordenen ogsaa gav stødet til den svenske 

 sindssygepleies reformering. 



1 Se Lefdesdorf ovencit. s. 15 f. 



2 Denne anstalt var grundlagt i 1726 som et „borgerhospital". I 1799 blev der i dette 

 indredet en egen afdeling til optagelse af helbredelige sindss3'ge. 



