PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Ifølge kongelig ordonnance af i8de December 1839 skal overlægen 

 ved de offentlige anstalter ansættes af vedkommende minister efter forslag 

 af præfekten (amtmanden). Hvis en privat sindss3'geanstalts eier ikke selv 

 er læge, skal præfekten ansætte en saadan, og denne kan naarsomhelst 

 afskediges af samme embedsmand. 



De store franske førere reformerede ikke blot sindssygepleien i sit 

 eget fædreland, men vakte ogsaa nyt liv i de øvrige europæiske staters 

 arbeide for en forbedring af de sindssyges kaar. 



I flere schweiziske kantoner vaagnede interessen for en forbedring af 

 sindssygepleien og gav sig udslag i nye love eller forandringer i allerede 

 bestaaende; men forholdene i disse smaa samfund var saa særegne, at 

 disse love ikke har synderlig interesse for nærværende arbeide. En und- 

 tagelse gjør dog den Genfiske lov af 3dje Februar 1838, der er paavirket 

 at det franske udkast, og som under udarbeidelsen af udkastet til vor lov 

 blev benyttet af Major. Asyleieren maa paa forhaand have Statsraadets 

 tilladelse til at oprette eller drive et privat asyl (Art. 10), og kontrollen ud- 

 øves af en kommission, hvis medlemmer er udnævnte af Statsraadet blandt 

 de medicinske professorer ved Genfs universitet, og som har at afgive sag- 

 kyndige responsa om de sindssyges tilstand; desuden er der indrettet en 

 øverste styrelse, der bestaar af tre af Statsraadets medlemmer (Art. 6). 



I Holland og Belgien, som dengang var forenede, tog regjeringen i 

 1814 og 1815 initiativet til en reform af disse landes sindssygepleie, og 

 inden unionsopløsningen i 1830 var der udfærdiget flere reskripter, som 

 indførte forskjellige forbedringer. Man havde ogsaa faaet istand tællinger 

 af de sindssyge i begge lande. 



Føreren af den belgiske reformbevægelse var, som tidligere (B. I s. 43) 

 omtalt, GuiSLAiN. Han tilhørte, som ligeledes omtalt, den naturvidenskabe- 

 lige retning inden psykiatrien og havde i 1827 udviklet sine anskuelser om 

 sindssygepleien i en afhandling: »Traité d'aliénation mentale et les hospices 

 des aliénés«. I' 1829 blev han ansat som læge ved sindss3'geanstalten i 

 Gent og i 1835 udnævnt til professor ved universitetet i samme by. 



I sine behandlingsprincipper fulgte Guislai.n den franske skole, og 

 han accepterede ogsaa den Esquirolske anstalttype, skjønt han ikke lagde' 

 nogen principiel vægt paa afgjørelsen af spørgsmaalet om, hvorvidt man 

 burde have en eller to arter af sindssygeanstalter. Nærmest hældede han 

 dog til den mening, at man ikke burde fastslaa en fordeling mellem hel- 



