I916. No. II. OM SINDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA. 29 



Som almindelig regel gjælder det, at de ubehagelige midler først bor 

 benyttes; thi efterpaa virker de behagelige desto kraftigere. Man maa 

 imidlertid individualisere, saa denne regel har mange undtagelser. 



Reil lagde stor vægt paa, at patienten ved sin indtræden i anstalten 

 følte sig fuldstændig hjælpeløs, saa han helt maatte overgive sig til lægens 

 hjælp, og for at fremkalde og st3Tke denne følelse, anbefalte han at lade 

 betjeningen tale »eine unbekannte sonore Sprache«, saa patienten bringes 

 til at tro, at han er kommen til en fremmed nation. 



I anstalten maatte man kunne tilveiebringe allehaande stærke sanse- 

 paavirkninger, saasom efterligning af torden og lyn, tuden i svære orgel- 

 piber, øredøvende trommehvirvler o. s. v. Pludselige overraskelser af en- 

 hver art skulde kunne bydes. Luften maatte kunne mættes med duft af 

 røgelse og andre parfymer. 



Man burde ogsaa i anstalten have et theater, hvor der kunde frem- 

 vises tableauer og opføres skuespil, i hvilke der optræder engle, dommere, 

 spøgelser, skarprettere og læger ^. Sygevogterne maatte derfor være øvede 

 skuespillere, der kunde paatage sig de forskj elligste roller, og alle stykker 

 maatte arrangeres og doceres efter en bestemt kurplan. Omfattende 

 psykologiske kundskaber var hertil nødvendige, og hvis vedkommende 

 læge ikke selv besad saadanne, maatte han konferere med en specialist i 

 psykologi. En saadan burde i almindelighed være fast knyttet til anstalten. 



\'i kan intet oplyse angaaende spørgsmaalet om i hvilken udstrækning 

 Reil fik anledning til at virkeliggjøre sine therapeutiske idealer; men det 

 blev nok mest med theorien. Hans anstalt paa Monbijou kom aldrig istand, 

 og han døde i 1813. 



Ernst Horn (1774 — 1848) blev i 1804 professor i Wittenberg og i 

 samme aar forflyttet til Erlangen. I 1806 blev han læge ved Charitéens 

 sindssygeafdeling i Berlin, som han omdannede til en efter tidens for- 

 dringer ret tilfredsstillende sindssygeanstalt med dicsiplin, orden og ren- 

 lighed. 



I anstalten kunde, som ovenfor bemærket, kun behandles helbredelige 

 sindssyge, og Horn lagde megen vægt paa at faa tilfredsstillende læge- 

 oplysninger, ligesom han ogsaa selv førte udførlige sygejournaler. 



I 1811 blev han den første psykiatriske sagkyndige i den videnskabe- 

 lige deputation for medicinalvæsenet. 



Horn lærte, at alle sindssygdomme paa samme tid er baade legemlige 

 0°- sjælelige lidelser. Naar den somatiske lidelse bedres, indtræder ogsaa 

 bedringen i den psykiske. Han anvendte den saakaldte ^»indirekte psy- 



^ Ovencit. s. 209 f. 



