I916. No. II. OM SINDSSYGEPLEIEN5 UDVIKLING I EUROPA. 35 



sindssygdommens ætiologi; og i sin i 1855 udkomne, til Flemming dedi- 

 cerede bog »Versuch einer wissenschaftlichen Begründung der Psychologie« 

 seger han at knytte baandet fast mellem ps\'kiatrien og den øvrige medicin. 



Jessens aandige afhængighed af Horn gjorde sig i begyndelsen af 

 hans psykiatriske virksomhed temmelig stærkt gjældende. Han forbød vist- 

 nok paa det strengeste anvendelsen af pr\-gl, men brugte tvangsstol og 

 andre lignende redskaber. I den første tid anvendte han endog dreie- 

 stolen^ »dog kun som kurmiddel, ikke som straftemiddel«-. Efterhaanden 

 kom han mere og mere bort fra de Hornske behandlingsprincipper, 

 idet han sluttede sig til den somatiske skole og afskaff'ede de fleste 

 af de mekaniske tvangsmidler. I det nysnævnte foredrag udtaler han, 

 at alle sindss3'gelæger stræber nu at indføre en mere og mere menne- 

 skekjærlig behandling af de sindssyge, at undgaa enhver unødvendig 

 indskrænkning af den personlige frihed og, saa vidt som ske kan, at 

 gjøre legemlige tvangsmidler ganske overflødige. Hvorvidt dette lader 

 sig gjennemføre og er hensigtsmæssigt hos de ustyrlige, ondskabsfulde og 

 rasende blandt dem, er for eieblikket et af de vigtigste spørgsmaal i sinds- 

 sygevidenskaben : men i nogle engelske sindssj'geanstalter har man alle- 

 rede gjort forsøg med at afskaffe alle tvangsmidler med undtagelse af afson- 

 dring i enlige værelser. 



Jessen lagde under sin behandling en væsentlig vægt paa at skafte sine 

 patienter arbeide i fri luft, særlig jordarbeide. I dette øiemed dels kjøbte, 

 dels leiede han jordstykker i nærheden af Schleswig, som han lod de 

 sindssyge dyrke; og i 1828 indgav han en forestilling om for anstaltens 

 regning at indkjebe i dens nærhed en landeiendom, som var skikket til at 

 drives med patienternes arbeidskraft. Det lykkedes ham imidlertid ikke at 

 drive dette forsøg igjennem, og hans eftermand Rüppell havde ikke bedre 

 held, da han i 1845 ^»pt^og Jessens forslag"*. 



Carl Friedrich Flemming var søn af en apotheker og uddannede sig 

 først som farmaceut. Han blev i 1821 dr. med. og allerede aaret efter 

 ansat som Pienitz's assistentlæge ved Sonnenstein. Her gjennemgik han 

 et aar sin psj'kiatriske skole og blev i 1825 ansat som læge ved sindssyge- 

 anstalten i Schwerin. I 1830 blev han overlæge og direktør for den af ham 

 planlagte Mecklenburgske stats-sindssygeanstalt »Sachsenberg« ved Schwe- 

 rin, hvilken stilling han indehavde, til han i 1854 trak sig tilbage. 



1 En tid anvendtes denne ogsaa af Pienitz og Gcislaix, som mente at have havt nytte 



af den, men alligevel senere lagde den bort. 

 "- Se Helweg ovencit. s. 73. 

 ^ Se Helwbg ovencit. s. 74. 



