1 91 6. No. II. OM SINDSSVGEPLEIE.NS UDVIKLING I EUROPA. 37 



var endnu værre, deres standpunkt for oversynet over dem var urigtigt, 

 og deres forudsætninger var derfor ogsaa gale. 



Menneskene er nu engang ikke lige, men høist forskjelligartede væsener, 

 af hvilke hver enkelt indtager sit individuelle standpunkt i den uhyre lange 

 række, som begvnder med den laveststaaende idiot og ender med det 

 geniale talent, elier som beg^^nder med den ethisk farveblinde moral-insane, 

 og som ender med den store moralske profet — rækker, som paa utallige 

 punkter er forbundne med hinanden. 



I denne lange rad er saavel sindsfriske som sindslidende stillede ind. 

 Nogle sindssyge har ganske vist sin plads paa de heiere trin; men de 

 fleste af dem findes paa de lavere, et forhold, som finder sin naturlige 

 forklaring — ikke (som Heinroth mente) deri, at synden er sindssygdommens 

 aarsag, men i den omstændighed, at det store antal sindssj'gdomme staar 

 i intim sammenhæng med degenerative processer af samme art som de. 

 der foraarsager kriminaliteten og de øvrige sociale brøst. Menneskenes 

 ulighed skyldes ikke for den væsendigste del milieuet og samfundets hold- 

 ning, men forst og fremst de enkelte individers ar\-estof. Børneopdragelsen 

 og den sociale ordning kan vel ove en betydelig indflydelse, men aldrig 

 blive den i sidste instants afgjørende faktor. Man kan derfor ved religiøs 

 og ethisk paavirkning ligesaalidt gjøre en moral-insane til et moralsk 

 menneske, som man ved kundskabsmeddelelse eller nogen slags opøvelse 

 kan gjøre en idiot til videnskabsmand. Uagtet de moralske defekter langt 

 fra staar i et bestemt forhold til de intellektuelle, saa bestaar der dog en 

 intim sammenhæng mellem moral og intelligents ; personlighedens sammen- 

 hæng lader sig nok løse, men ikke helt tilintetgjøre. 



Denne sandhed erkjendtes ikke og kunde ikke forstaaes af datidens 

 metafysiske psykiatere, bundne, som de var, til den ene side i den theo- 

 logiske dogmatik med dens lære om hver enkelt arts skabelse og menne- 

 skets nedstamning fra ét par. til den anden i oplysningstidens ligheds- 

 sværmeri, og dertil uden støtte i en biologisk psykologi og socialmedicin. 

 Vi bør dog ikke føle os altfor overlegne overfor vore bedsteforældres og 

 oldeforældres tid. Endnu har lighedsidéen og tilliden til opdragelsens 

 ubegrænsede muligheder herskermagten inden almenhedens idékreds; og 

 troen paa den legemlige revselses nødvendighed og gavnlighed, ikke blot 

 i børneopdragelsen, men ogsaa i kampen mod kriminaliteten, er endnu 

 stærk nok til at drive igjennem pryglelove, 



Somatikernes opposition mod den metafysiske skoles behandlingsprin- 

 cipper var forøvrigt ikke. saa meget rettet mod dennes forsøg paa en psy- 

 kisk behandling som mod de hjælpemidler, den anvendte under sin be- 

 handling. Tvangsapparaterne var, som vi har hort. opfundne i overgangs- 



