38 PAUL WINGE. M.-N. KL 



tiden mellem det i8de og 19de aarhundrede, og det var mod disses 

 anvendelse som kiirmidler, at somatikerne først og fremst 

 rettede sit angreb, og det er deres uvisnelige fortjeneste, at de fik dem 

 udrangerede af de psykiatriske lægemidlers armamentarium. Da de først 

 havde bragt seieren hjem fra denne kamp, var tvangsmidlernes herredømme 

 i sindssygepleien brudt. Heller ikke somatikerne tænkte sig, at tvangs- 

 midlerne helt skulde kunne undværes ograa som midler til at opretholde 

 disciplin og beskytte de sindssyge mod den skade, som deres sygelige 

 tilbøieligheder kunde befrygtes at volde dem selv; og for den mening, at 

 tvangsmidlerne i dette øiemed var uundværlige, kunde de anføre gode 

 grunde. 



Ikke engang i nutiden kan sindssygepleien undvære tvang De sinds- 

 syge indlægger sig ikke selv i sindssygeasyl, ja i særdeles mange tilfælde sker 

 indlæggelserne mod de syges eget ønske, ofte paa trods af deres bestemte 

 protest. Et konsekvent open-door-system lader sig heller ikke gjennemføre. 

 Vagtsalenes døre kan ikke holdes aabne, saa patienterne kan gaa ud 

 og ind, som de selv lyster, og det kan være nødvendigt for en kor- 

 tere tid at isolere den syge i et eget værelse under særskilt vagt — alt 

 dette er tvang, og udstrækningen af dens anvendelse afhænger forst og 

 fremst af belæggets art. Man kan heller ikke lade de sindssyge begaa 

 selvmord eller skjære bort lemmer, som forarger dem, og man kan lige- 

 saalidt af frygt for at bruge magt og tvang lade de syge forkomme af 

 hunger eller endog dø af sult. øsofagussonden skal ikke benyttes, med- 

 mindre der foreligger en virkelig nødvendighed derfor, men man skal ikke 

 glemme, at dens anvendelse kan være paakrævet. Det tør i denne sam- 

 menhæng heller ikke være ubeføiet at minde om, at man bør være meget 

 varsom med at anvende narkotiske midler for at undgaa isolation og anden 

 tvang. Hyoscinsprøiten er ogsaa et tvangsmiddel. 



Princippet »no restraint« maa saaledes anvendes med kritik ^ Tvangs- 

 trøien og lignende redskaber er forlængst og for altid forsvundne fra 

 den ordnede sindssygepleie. Men naar vor tids psykiatere er naaet saa- 

 langt, da har dette alene kunnet ske derved, at der er stillet til deres 

 raadighed hjælpemidler, som deres forgjængere ikke engang kunde gjøre 

 sig haab om àt faa. I Nasses og Jacobis tid var der ingen, som tænkte 

 paa surveillancesale med øvet betjening og kontroluhre eller paa badesale 

 med selvregulerende varmeapparater. 



Vi skal med glæde og taknemmelighed hilse vor tids humane sinds- 

 s^'gepleie og dens varmhjertede og kloge banebrydere; men vi skal heller 



1 Angaaende psykiaternes holdning til dette spørgsmaal omkring midten af forrige aar- 

 hundrede se: Dahl, reiseberetning i „Norsk Mag. f. Lægev." R. II B. 12 s. 104 f. 



