ig J 6. Xo. II. OM SIXDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA. 4 1 



maatte anstalten passe paa dem, saalænge kuren vedvarede; men naar 

 lægen havde opgivet haabet om helbredelse, skulde patienten overføres til 

 en anden anstalt: thi det at forfare den sindssyge alene af beskyttelses- 

 hensyn burde ikke paalægges helbredelsesanstalterne, eftersom disse isaa- 

 fald vilde faa en dobbelt opgave. 



Denne strenge begrænsning af helbredelsesanstalternes opgave var 

 neppe i fuld overensstemmelse med programmet for Sonnenstein, der io 

 ogsaa bar navnet A'erpflegungsanstalt«. Xostitz und Jänkendorf gjorde 

 ogsaa for Sonnensteins vedkommende en liden indrømmelse. Han hen- 

 viser til, at det ikke saa sjelden viser sig, at de helbredede sindssyge ikke er 

 fuldt skikkede til at greie sig i det frie liv, i ethvert fald kan der gaa lang 

 tid, før de gjenvinder evnen dertil. Det burde derfor tillades anstalten at 

 beholde disse personer som pensionærer under en vis opsigt, endog i hele 

 deres liv, men de maatte huses i egne bygninger, som laa adskilte fra 

 helbredelsesanstalten. Sonnenstein var nemlig ogsaa en ^>\'erpflegung5- 

 anstalt^. og det var i denne egenskab, at den beholdt pensionærerne. 



Anstalten stilledes under den Kgl. Kommission for straf- og for- 

 sorgelsesvæsen som dens overste myndighed, og under denne skulde 

 amtmanden fore tilsyn. Dens øverste embedsmænd var lægen (Hausarzt) 

 og forvalteren (Hausverwalterl. Lægen forestod sygebehandlingen, for- 

 valteren økonomien og det indre politi. Lægen var stillet over forvalteren, 

 men ogsaa denne havde selvstændigt ansvar. 



Den for sindssygepleien saa varmt interesserede Xostitz var naturlig- 

 vis stærkt paavirket af Pinel og Esouirol, men han havde ogsaa stor 

 ærbødighed for Reil, som forøvrigt ogsaa af Jacobi omtales med respekt. 



I spørgsmaalet om sindssygeanstalternes anlæg, indredning og ledelse 

 stemte Xostitz og Pienitz helt overens. Den sidstnævntes theori om. at 

 nærværelsen i helbredelsesanstalten af uhelbredelige sindssyge havde en 

 skadelig indflydelse paa behandlingen af helbredelige og saaledes stillede 

 prognosen daarligere. var vel en hovedgrund til, at Xostitz saa stærkt 

 støttede kravet paa, at helbredelsesanstalten blot skulde optage helbredelige 

 sindssyge, og sammen med Pienitz gjorde dette kravs opf^-ldelse til en 

 stor principsag. 



Den maade, hvorpaa det lykkedes Xostitz og Pienitz at indrette det 

 gamle slot til en for sin tid særdeles god sindssygeanstalt, fortjener en høi 

 anerkjendelse. Ikke alene gjennemførtes kravet paa adskillelse af kjønnene ; 

 men klassifikationen af patienterne blev ogsaa forovrigt ordnet paa tilfreds- 

 stillende maade. At gjore gamle slotsbygninger ligesaa skikkede for en 

 sindssygeanstalt som huse, der er opførte og hensigtsmæssigt indrettede 

 for en saadan. er selvfølgelig umuligt. 



