igi6. No. II. OM SIXDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA. • 5I 



s3'gdommene; enhver af hans ældre elever vil endnu kunne mindes det liv, 

 hvormed han omtalte de franske sindssygelæger, og hvorledes han interes- 

 serede sig for en branche af videnskaben, der endnu dengang hos os laa 

 aldeles brak.« 



Regjeringen fandt heldigvis ikke i den kjølige holdning, som Stor- 

 tinget i 1827 havde indtaget, grund til at opgive arbeidet for en for- 

 bedring af sindssygepleien, men havde tvertimod stadig denne vigtige sag 

 for øie. Efterat brigadelæge Jens Johan Hjort (1798—1873) ved kgl. resolu- 

 tion af 28de Juni 1831 var tilstaaet det fornødne belob til foretagelse af 

 en reise paa \'estlandet for at undersøge de der forekommende ondartede 

 hudsygdomme, udfærdigede Kirkedepartementet under 9de Mai 1832 en 

 særdeles udførlig instrux i 7 paragrafer angaaende alle de omfattende 

 undersøgelser, som Hjort paalagdes at foretage under sin reise. Denne 

 instrux's § 6 var saalydende: »Forsaavidt Tiden maatte tillade det, ønskes 

 at Herr Doctoren tillige vil undersøge andre Sygehuuse, Dolhuuse, milde 

 Stiftelser og øvrige i Forbindelse med den offentlige Sundheds- og Syge- 

 pleie staaende Indretninger, med hvilke De paa samme Reise maatte have 

 Anledning til at vorde bekjendt.« Hjort opfyldte ogsaa denne fordring, 

 og i sin indberetning giver han et meget mistrøstigt billede af dolhusene V 



Denne indberetning, i forbindelse med det ikke mindre mistrøstige ud- 

 fald af tællingen i 1835, hvis resultat bearbeidedes af Holst, indeholdt 

 naturligvis en stærk opfordring for regjeringen til at tage et kraftigt tag; 

 og i budgetforslaget for Stortingene i 1837 og 1839 opførte den de for- 

 nødne summer, dels for derved at samle fond til oprettelse af en helbre- 

 delsesanstalt for sindssyge og dels til indkjob af en passende tomt for 

 samme i nærheden af Kristiania; men Stortinget nægtede bevilgningerne-. 

 Det var da naturligt, at regjeringen fandt foreløbigt at maatte stille i 

 bero den af kommissionen af 1825 foreslaaede gjennemgribende reform og 

 istedet sætte sig et langt ringere maal. 



Regjeringen og dens enkelte departementer pleiede i medicinske anlig- 

 gender at indhente betænkning hos det medicinske fakultet ^; og dette var 

 i nærværende sag saa meget mere selvfølgeligt, som de fleste af dettes 

 medlemmer tidligere havde havt befatning med sindssygesagen. Holst var 

 da selvskreven fører og leder af arbeidet for den heromhandlede reform, 

 og han havde desuden været den drivende kraft i kommissionen af 1825. 

 Thulstrup 02: Sørensen havde ogsaa været medlemmer ai kommissionen, 



1 5e „Eyr" B. 8 s. 106 f. Jfr. B. I s 234. 



2 Se „Departements-Tidende" 1844 s. 474. 



3 Se B. II s. 12. 



