64 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Henseender viste en saadan Adskillelse af Patienterne i tvende Classer sig 

 som det sikkreste og eneste Middel, og de indskrænkede Kundskaber og 

 Erfaringer om disse Sygdommes Væsen tillod ogsaa en saadan vilkaarlig 

 Inddeling af dem. De saakaldte Uhelbredelige, som man antog for uskik- 

 kede til og ufølsomme for bedre Omgivelser, forbleve i de gamle, kun lidt 

 forbedrede, fra Dolhuse til Pleie-Huse omdøbte Indretninger, imedens der 

 for det mindre Antal, de saakaldte Helbredelige, som lovede det heldigste 

 Udfald af Behandlingen, bleve indrettede [sic] Asyler, som forsynedes med alle 

 de kostbare, indbildte eller virkelige Fornødenheder, man dengang forud- 

 satte som nødvendige for saadanne Hospitaler. Senere har man dog fun- 

 det, at Forskjellen imellem Uhelbredelige og Helbredelige ikke findes af- 

 præget i Naturen, saaledes som den vilkaarligt er bestemt og udtrykt i 

 Ord; thi imellem dem, der efter de fastsatte Criterier maa ansees for Hel- 

 bredelige, finder man i Regelen netop de voldsomste, uroligste og farligste, 

 imedens de, som blive dømte Uhelbredelige, som oftest vise sig som ordent- 

 lige, rolige, arbeidsomme Mennesker, der forstaae at vurdere mange af 

 Livets Goder og, under passende Omgivelser, formaae at deeltage i og nyde 

 mange af et socialt Livs Glæder, og som blot ved Forsømmelighed og 

 Mishandling i et Pleie-Huus saa ofte nedsynke til den Grad af Dyriskhed, 

 der er saa almindelig paa disse Steder. Den Frygt, som man forhen havde 

 næret for den skadelige Indflydelse, som disse tvende Arter af Sindssyge 

 skulde udøve paa hinanden, naar de bleve forpleiede i sanmie Asyl, maatte 

 og forsvinde, saasnart alene Asylet frembød den under alle Omstændigheder 

 nødvendige Anledning til at classificere Patienterne efter deres individuelle 

 Tilstand, Endvidere har det viist sig, at en saadan Adskillelse af de Sinds- 

 syge er umulig i Virkeligheden, da Lægerne ere og erkjende sig at være 

 incompétente til med Bestemthed at skjælne imellem disse Tilstande, saa 

 at ofte de Syge, om hvis Helbredelse man havde allermindst Haab, gjen- 

 erholde deres Sundhed, og de, hos hvilke man haabede en hurtig Bedring, 

 ustandseligt synke dybere og dybere i deres sørgelige Tilstand. Som Følge 

 heraf maatte ethvert Haab om at opnaae væsentlige Fordele ved Oprettelsen 

 af særskilte Pleie-Huse og Helbredelses-Asyler aldeles forsvinde, deels fordi 

 de fastsatte Optagelses- og Udskrivnings-Betingelser viste sig utilstrække- 

 lige, deels ogsaa fordi Lægerne hverken vilde eller med frelst Samvittighed 

 kunde overholde de for Asylerne i denne Henseende gjældende Regle- 

 menter og Statuter. 



Selv i oekonomisk Henseende finde vi nu ogsaa en saadan Adskillelse 

 fuldkommen uhensigtsmæssig. Idet Tiden ved de samlede Erfaringer be- 

 tydelig har nedstemt de mange ideelle, ofte alene af Phantasien gjorte, 

 Fordringer til et Asyl, ere paa samme Tid Fornødenhederne for et hen- 



