I916. No. II. OM SINDSSYGEPLEIENS UDVIKLING I EUROPA. 69 



Og nøjagtige Statuter og Reglementer for Provindsial-Asylerne herfor danne 

 en sikker, alle Forholde iagttagende, Basis. — — — — — — — 



. — — — — — — — « 



Den belgiske sindssygepleie omtales paa lidt over en halv side. Major 

 anfører herom: »Her er Sindssyge- Væsenet endnu i den sørgeligste og 

 mangelfuldeste Forfatning. — — — — — — — — — — — 



Aarsagen hertil maa alene søges i den Grundsætning, hvorfra man gik ud, 

 nemlig at enhver Commune skulde sørge for sine Sindssyge. Omendskjøndt 

 Regieringen tilbød sig med betydelige Summer at ville deeltage i de Oftere, 

 som de forskjellige Stæder vilde bestemme sig til i denne Hensigt, var 

 dog Alt forgjæves. Paa mange Steder bemærkede man en skammelig 

 Bestræbelse efter, som en reen Speculations-Sag. at oprette særegne Eta- 

 blissementer for disse Syge. Overalt modsatte en smaalig Rivalisering og 

 indskrænkede Anskuelser sig de omfattende og ædle Ideer og den Har- 

 monie, som alene kunde lede Forbedringerne af saadanne Indretninger, 

 Det eneste Haab, som nu staaer tilbage, er at Regjeringen her som i alle 

 andre Stater endelig erklærer sig forpligtet til umiddelbart at sørge for alle 



Sindss3'ge. — — — — — — — — — — — — — — 



— — — — — . — — - — - — — « 



Tredje stykke optager omtrent 4 sider. Efterat Major paa én side 

 har omtalt kommissionen af 1825 og dens indberetning med skildringen af 

 dolhusenes tilstand i 1827, samt gjengivet hovedindholdet af denne skildring, 

 fortsætter han saaledes : 



»Den hele Forpleining af Sindssyge er saa besværlig, fordrer en saa- 

 dan Grad af Udholdenhed og Omhyggelighed, at Lægens bestandige, ikke 

 alene daglige, men timevise Control er nødvendig for at forebygge Efter- 

 ladenhed og Forsømmelse. For rigtigen at omgaaes dette Slags Syge, 

 maa man næsten have et Overmaal af Blidhed, Taalmodighed, Medlidenhed 

 og Menneskekjærlighed, og Fordommene om deres Ondskabsfuldhed og 

 Ufølsomhed er saa almindelig udbredt og saa dybt rodfæstet, at alle Læger 

 eenstemmigen maa beklage Umuligheden af at kunne forebygge enhver 

 utidig Anvendelse af Tvangsmidler. Alligevel er deres Skjæbne overgivet 

 til en udannet og uvidende Mands' Vilkaarlighed, hvis Vindesyge kan 

 hindre ham fra Opfyldelsen af menneskelige Pligter, der ikke engang 

 ere ham nøiere foreskrevne, og hvis Gemyt ved lang Vane er bleven af- 

 stumpet og sløvet. 



Imedens man i flere Lande anseer det umuligt at opretholde den nød- 

 vendige Orden, naar ikke de forskjellige Kjøn blive forpleiede i ganske 



1 En ops\'nsmand ved dolhiiset. 



