1916. No. TI. OM SINDSSYGEPLEJENS UDVIKLING I EUROPA. 7 1 



Massen af Folket S3-nes nu at være kommen til Bevidsthed om Mang- 

 lerne og Feilene ved det Bestaaende, og Nødvendigheden af at træffe 

 Foranstaltninger til en total Reform af det Hele viser sig derfor ogsaa, 

 som sagt, nu mere bydende end nogensinde forhen. — — — — — 



Nationen har desuden igjennem en Række af Aar tvdeHgt nok viist sin 

 L'villie eller rettere sin Afskye for vore saakaldte Dolhuse. Aldrig lader 

 Nogen, som ikke er tvungen af den haardeste Nødvendighed, sine Paa- 

 rørende bringe ind i disse Smuthuller. Ofterne maatte være saa store de 

 ville, — kunne de blot paa nogen Maade præsteres, vælger man dog at 

 to frygtelige Onder det mindste, og skafter dem en Tilflugt i et privat 

 Huus, hvor man i det mindste kan være sikker paa at conservere deres 

 Ære og vente nogen Omhyggelighed i deres Forpleining. Antallet af 

 dem, der anmeldes til Optagelse i Dolhusene er derfor ogsaa kun saare 

 lidet; derimod indlægges alt flere og flere i Nabostaternes Asyler, fordi 

 man herfra har faaet de meest talende Beviser for Helbredeligheden af de 

 her omhandlede Sygdomme. Alligevel er det dog kun Faa, hvis oekono- 

 miske Omstændigheder tillade dem paa denne Maade at kjobe Førelse at 

 et fremmed Folk ; den store Mængde derimod maa endnu fremdeles med 

 Rolighed finde sig i sin Smerte og Fortvivlelse over at maatte see Slægt 

 og Venner for stedse at neds3-nke i haabløs Elendighed, — — — — 



Den væsentligste Hindring for Oprettelsen af Sindssyge-Asyler synes 

 derimod at maatte søges i den utvilsomt feilagtige Anskuelse, at Sindssyge- 

 væsenet bør betragtes som en Communesag. De enkelte Communer 

 mangle ikke blot Villie, men virkelig ogsaa Evne til at gjøre saa betyde- 

 lige Oftere, som alle herhen hørende Foretagender udkræve, og om end to 

 eller flere Communer kunde forene sig til Oprettelsen af et fælleds Asyl, 

 vilde dog de forskjellige locale Interesser letteligen foranledige Spaltninger 

 og Forviklinger, som nødvendigen maatte yttre en høist skadelig Indfly- 

 delse paa det endelige Resultat. 



Disse Betragtninger faae dobbelt Betydning ved den overalt gjorte 

 Erfaring, at flere smaae Asyler ikke alene ere mindre hensigtsmæssige 

 men ogsaa forholdsviis langt kostbarere end eet stort. 



I Norge vil man nu vel ogsaa erkjende, at Staten ^ maa gjøre et al- 

 vorligt og indgribende Skridt, tor at redde eller hjelpe de ulykkelige Sinds- 

 svge. Naar endelig denne Erkjendelse skal udtales i Gjærningen, vilde 



' L'dhævet af M.\ior. 



