191 6. No. II. LOVEN AF I7DE ALGUST 1 848 OSV. I05 



Paa den Tid da inan i de forskjellige Lande begyndte paa en Reform 

 af Sindssyge-Pleien betragtede baade Regjeringerne og Publicum disse nye 

 philantropiske Bestræbelser, som fordrede bct3-delige OpofFrelser, med en 

 vis Grad af Tvivl og Mistillid. Det var derfor nødvendigt paa engang at 

 indskrænke Fordringerne og at erholde et saa stort Antal Helbredelser 

 som muligt ; det Første for at gjøre Reformens Paabegyndelse mindre af- 

 skrækkende, det Andet for at begrunde dens videre Udvikling, idet de 

 gamle Fordomme om disse Sygdommes Uhelbredelighed, bleve tilintetgjorte. 

 Da der nu paa de fleste Steder allerede forefandtes flere Localer, som fra 

 en ældre Tid havde tjent til at modtage Sindssyge, var det naturligt, at 

 man alene fordrede nye Localer for de Syge, ved hvis Behandling man 

 haabede at opnaae de heldigste Resultater, medens man lod de øvrige 

 Patienter forblive i de gamle Indretninger. Heraf var igjen Inddelingen ai 

 de Sindssyge i Helbredelige og Uhelbredelige en nødvendig Følge. En 

 saadan Inddeling dengang var aabenbart til de Syges egen Fordeel, og 

 da man endnu svævede i en saagodtsom fuldkommen Uvidenhed om disse 

 Sygdommes sande Natur, lagde hverken \'idenskab eller Erfaring Hindrin- 

 ger i V'eien for, aldeles vilkaarligen at bestemme Grændserne mellem disse 

 tvende Klasser. Som Inddelingsprincip antog man snart Sygdommens Varig- 

 hed, og den Tid, inden hvilken man supponerede at Uhelbredelighed var 

 indtraadt, varierede paa de forskjellige Steder fra 3 Maaneder til eet Aar; 

 snart gik man ud fra Sygdommens Complicationer og blandt Bestemmel- 

 serne i denne Henseende hersker en endnu større Uovereensstemnieise ^ 



Erfaring viste dog snart at en stor Del af de Patienter, som ifølge 

 hine Normer vare erklæi-cde uhelbredelige, virkeligen bleve helbredede-, 

 og at den øvrige Del var relativ helbredelig, idet disse Patienter nemligen, 

 istedetfor som tilforn, at nedsynke i en dyrisk og elendig Tilstand, under 

 passende Forholde og ved en hensigtsmæssig Behandling levede et sel- 

 skabeligt Liv, som arbeidsomme, nyttige og sædelige Mennesker. Man 

 indsaae at Opnaaelsen af saadanne Resultater var en Opgave, der ligesaa 

 meget som en fuldstændig Helbredelse var Kunsten og Videnskaben vær- 

 dig, og som Følge deraf bleve Fordringerne til en Opbevarings-Indretning 

 stedse stillede høiere og høiere. Paa samme Tid viste det sig at mange 

 af de præsumerede Helbredelige i \'irkeligheden vare uhelbredelige, og 

 at altsaa intet Helbredelses-Asyl i Ordets strængeste Betydning kunde be- 

 staae. Ved Indførelsen af en mere rationel Behandling bortfaldt ogsaa 

 lidt efter lidt en stor Deel ubegrundede og ofte endog urimelige og phan- 

 tastiske Fordringer, som man engang havde gjort til Helbredelses-Asy- 



1 Damerovvs Irren-, Heil und Ptlege-Anstalten St. 122. (Majors anmærkningi. 



- S. S St, 179 talrige Exemplar paa helbredede Uhelbredelige. (Majors anmærl<ningi. 



