I916. No. II. LOVEN AF I7DE AUGUST 1848 ÛSV. 



Indretninger, bør man dog ikke motivere dette, ved i Lovgivningen at ind- 

 føre Bestemmelser, der ville tjene til for lang Tid at vedligeholde urigtige 

 Anskuelser. Den franske og engelske Lovgivning anerkjender heller ikke 

 en saadan Forskjel i Asylernes Art; og det er ubegribeligt, hvorledes i 

 den Belgiske Kommissions Arbeide en modsat Anskuelse har kunnet gjøre 

 sig gjældende, thi i dette Lovforslag hersker forøvrigt en klar Opfatning 

 og tydelig Fremstilling af Sindssyge-Pleiens nuværende Udvikling. Det 

 bliver saameget mere ubegribeligt, da de Fordringer, der i Lovudkastet 

 gjores til de foreslaaede Opbevarings-Indretninger I Art. 7) i enhver Hen- 

 seende fyldestgjøre alle virkelige Betingelser for et Helbredelses- Asyl '. 



Om end Staten overtager Opførelsen af de større, hovedsageligen tor 

 fattige Sindssyge bestemte Lokaler, bør dog ikke Muligheden af at oprette 

 mindre private eller særegne Asyler af den Grund tilintetgjøres. Thi de 

 Første ville aldrig fuldkomment kunne afhjælpe de Savn, som betinge de 

 Sidstes Existence. Iblandt den mere velhavende og forfinede Klasse vil 

 nemligen "altid findes tiere Familier, som, dels paa Grund af Fordomme 

 nødigen oversende deres Syge til de offendige Asyler, dels ønske at omgive 

 dem med en Comford og Luxus, som vilde være upassende i en ofl'entlig 

 Indretning af denne Natur. Desuden træfte de vigtigste af de Grunde, som 

 tale mod smaa offentlige, ikke de smaa private Asyler. Thi da hovedsageligen 

 kun Patienter af den mere dannede Klasse indtræde i disse Sidste, kunne 

 de Syge her fuldkomment optages i den bestyrende Læges Familiekreds, 

 som altid maa danne Centralpunctet for et privat Asyls hele indre Liv, og 

 da den erlagte Betaling er langt større, bliver det umuligt- her at omgive 

 de Syge med et talrigere Tjenerpersonale, og at forskaffe dem en Under- 

 viisning, Adspredelse og Sysselsættelse, som aldrig ere anvendelige ved 

 fattige Sindssyges Behandling. Her i de offentlige Asyler er man i denne 

 Henseende alene henviist til de Kræfter og Resourcer, som et større An- 

 tal af Personer altid tVcmbyder. Lovgivningen bor derfor neppe indskrænke 

 eller forhindre F"oretagelses-Aanden i denne Retning, men denne maa ud- 

 strække sin Beskyttelse til alle Sindssyge, hvad enten de ere tattige eller 

 rige, enten de behandles i offentlige eller private Asyler. Thi her handles 

 om disse Menneskers hele tilkommende Tilværelse, som kan frelses ved en 

 passende, men for altid tilintetgjøres ved en upassende Behandling. Disse 

 Interesser, vigtigere end alle andre, maae omgives med enhver mulig Ga- 

 ranti, og i de private AsN'ler saameget mere som de her ikke alene trues 

 af Forsømmelighed og Et'terladenhed, men ogsaa stadigen kunne træde i 



1 Den belgiske lov af i8de Juni 1850 optog ikke kommissionens forslag om indreUelsen 

 af egne pleieanstalter. 

 Skal naturligvis være „muligt". 



