19 1 6. No. II. LOVEN AF I7DE AUGUST 1 848 OSV. II7 



Naar man nemlig kræver, at afsondringen skal være »absolut«, er man 

 nødt til ogsaa at forlange særegne anstalter for hvert kjen; og som det 

 vil fremgaa af det s. 69 anførte, har Major selv gjort opmærksom paa, 

 at strenge krav til afsondringens effektivitet har betinget fordring paa egne 

 anstalter for hvert kjøn. 



At det hverken har været Majors eller lovgiverens mening med den 

 her behandlede bestemmelse at opstille en saadan fordring, fremgaar af 

 motiverne og om muligt end tydeligere af planlæggelsen af Gaustad asyl, 

 som jo fra første stund af var bestemt til at optage sindssyge af begge kjøn. 

 Men om det end saaledes ikke kan have været lovgiverens mening at 

 paabyde indrettelsen af egne anstalter for hvert kjøn, maa man dog kunne 

 gaa ud fra, at man har villet fordre særegne bygninger for mænd og 

 kvinder; og denne fordring blev ogsaa opfyldt ved opførelsen af Gaustad 

 asyl. Naar imidlertid administrationen siden 1899 har tilladt opførelsen af 

 nye asyler, hvor begge kjøn er anbragte i samme bygning, kun adskilte 

 ved en forseglet dør, da kan dette neppe ansees som en lovens krav 

 fyldestgjørende ordning. 



Paragraferne 2 og 3 er noie knyttede til § i; nærmest er de vel at 

 opfatte som et udfyldende tillæg til denne. 



Vi skal først omhandle § 2. — For denne paragrafs vedkommende kan 

 man ikke paavise et enkelt udenlandsk lovsted som forbilledet. Alle de 

 fremmede love, der har tjent som mønstre for vor, har nemlig aabnet 

 private personer adgang til paa visse betingelser at drive sindssygeanstalt; 

 men disse betingelser er ikke ensartede i dem alle og ingen lig den norske. 

 Paragrafens bestemmelse om autorisationen har heller intet ganske tilsva- 

 rende i nogen af de heromhandlede fremmede love. 



Angaaende paragrafens sprog skal vi indskrænke os til at bemærke, 

 at den hidtil har gaaet fri for de beskyldninger for uklarhed, der saa 

 uretfærdigt har rammet næsten alle de øvrige bestemmelser i denne lov, 

 som tvertimod vel havde fortjent at agtes som et mønster paa klarhed og 

 præcision. Det er saaledes maaske ikke overflødigt at bemærke, at ordet 

 autorisation i denne paragraf betyder det samme som i § i. 



Major udtaler i sine motiver angaaende den heromhandlede paragraf 

 følgende: 



»ad § 2. Ved de ofiFentlige Asyler er det alene mod Efterladenhed, 

 Ligegyldighed eller en uforsvarlig Haardhed og Vilkaarlighed fra de an- 



