124 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



den omstændighed, at de er indarbeidede i en enkelt paragraf, afstedkom- 

 mer nogen uklarhed angaaende paragrafens mening. 



V'i har tidligere (B. I s. 243 f.) omtalt, hvorledes samtlige organisa- 

 tionsdokumenter for de i 1849 bestaaende sindss3'geasyler blev udarbeidede 

 under Majors medvirkning, og at de alle respekterede sindssygeloven i 

 ethvert punkt; specielt har vi fremhævet, at asylbestyrerne i samtlige 

 dokumenter blev autoriserede af Kongen. Vi har som exempel ordlydende 

 indtaget den kgl. resolution, ved hvilken Kristiania sindssygeasyl blev 

 organiseret, af hvilken det fremgaar, at cand. med. Peter Winge blev 

 autoriseret som bestyrer, og at den af kommunen for ham bevilgede løn 

 blev approberet, i samme Organisationsdokument ^. 



Ingen af asylbestyrerne blev dengang meddelt noget andet ansættelses- 

 dokument end den ved kgl. resolution givne autorisation. Som s. 86 om- 

 talt blev bestyreren for Gaustad sindssygeasyl i 1855 udnævnt som embeds- 

 mand med titelen direktør, og denne autorisationsform blev ogsaa benyttet 

 ved ansættelsen af bestyrerne for de sindssygeasyler, som senere blev op- 

 rettede for statskassens regning med undtagelse af Kriminalasylets, som 

 ved kgl. resol. af 17de August 1901 blev konstitueret som embeds- 

 mand. De øvrige asylbestyrere blev autoriserede som asylbestyrere ved 

 kgl. resolution. 



Vi har ligeledes tidligere (navnlig B. I s. 149 — 162) omtalt, hvorledes 

 administrationen allerede i Majors sidste tid begyndte at tilsidesætte sinds- 

 sygeloven, og hvorledes efterhaanden denne lovs fundamentale bestemmel- 

 ser blev opgivne i praxis, skjønt loven formelt forblev uforaiTdret. Trods 

 disse mange brud paa loven blev imidlertid § 3 respekteret ligetil 1891. 

 Ganske uden varsel om, at denne herlighed var i fare, forblev man dog 

 ikke. saa længe. I 1875 havde nemlig asyllæge T. W. Mohn indsendt an- 

 søgning om afsked fra sin stilling som bestyrer af Rosenbergs private 

 sindssygeasyl, og under 2den Juli s. a. svarede Indredepartementet, at det 

 »ikke anser nogen Tilbagekaldelse af den ham naadigst meddelte Autorisa- 

 tion som Bestyrer fornøden, forat han kan fratræde Posten«. Det varede 

 dog endnu en tid, før varslet efterfulgtes af noget slag, og selv efterat 

 dette var faldt, var departementet vaklende. 



Under 24àe August 1891 lod nemlig Justitsdepartementet udgaa en 

 skrivelse til kontrolkommissionerne for de kommunale og private sinds- 

 sygeasyler, ved hvilken kommissionen bemyndiges til at tillade bestyreren 

 at være fraværende fra asylet i indtil 8 dage. Om den meddelte tjeneste- 



1 Peter Winge har fortalt mig, at Major til ham har udtalt, at bestemmelsen i § 3 om, 

 at asylbestyreren er en kongelig staisfunktionær, er en af lovens vigtigste, samt at 

 han (Winge) aldrig havde næret tvil om, at han som asylbestyrer var ansat af Kongen. 



