igi6. No. II. LOVEN AF I7DE AUGUST 1848 OSV. I29 



§ 6. 



Scegen overfenber Iper trebie 9)îaaneb ©rtrocter af biêfe ^$ro- 

 tocoller, meb 3(f jfrift af be beri gjorte Slnmærfninger, famt oeb 

 ^üert âïarê Ubgang en ©eneralberetning om 2Ifi;Ietë 3Sirf)om^eb 

 til webfommenbe ©ontrotcommiêfion, ber f)ar ot inbfenbe bem tit 

 'Jiiget-o øoerfte ^JJîebicinalbeftprelfe, famt at (ebfage ©eneral = 

 beretningen meb en Coerfigt ouer Stfçletê oeconomiffe og mate^^ 

 rietle ^ilftanb. 



Bestemmelsen i § 4 ^ vilde maaske efter sit indhold have fundet en 

 naturligere plads i et regulativ end i en lov. Ingen af de fremmede sinds- 

 sygelove, der tilhører samme epoke som vor, har nogen enkelt paragraf 

 af tilsvarende indhold; og heller ikke noget af de til nogen af disse love 

 knyttede regulativer har en bestemmelse af samme indhold som § 4. Man 

 kan saaledes ikke i nogen fremmed lovgivning finde kilderne til denne lov- 

 paragraf, og Major oplyser ogsaa selv i sine motiver — saaledes som 

 strax skal anføres — , at han ikke har idéen til denne paragraf fra nogen 

 udenlandsk lov, men nærmest fra en engelsk kommissionsrapport. 



Paragrafens bestemmelser er imidlertid af bet3'denhed og var af endnu 

 langt større vigtighed paa den tid, da loven udkom. Det er saaledes forstaae- 

 ligt, at Major ikke vilde nøie sig med en regulativbestemmelse, men have 

 de herhenhørende forskrifter fastslaaede ved lov. 



Hvad angaar paragrafens sprog, vil man bemærke, at den benytter 

 noget svævende udtryk, hvilket forovrigt er en naturlig følge af dens 

 noget upræcise indhold. Hertil kommer vi strax nærmere tilbage. 



Major udtaler i sine motiver følgende: 



»ad § 4. Det er allerede paa flere Steder fremhævet, at en fortsat 

 Arbeidsvirksomhed og det dermed forbundne selskabelige Samliv er et af 

 de vigtigste Midler ved Sindssygdommenes Behandling. Det vilde derfor 

 være en stor Mangel om Lovgivningen ikke paabød og udtrykkeligt ind- 

 skjærpede dens Indførelse og Overholdelse. Det kan maaske synes som 

 om man her vil foreskrive Lægen de Midler, han skal anvende, medens 

 man dog ellers overlader dette fuldkommen til hans egen Indsigt. Men 

 man maa ikke her forglemme, at om end Sindssygdommene i ligesaa fuldt 

 Maal som de legemlige Affectioner, henhore under Lægevidenskabens Om- 

 raade, og i ligesaa høi Grad gjøre Fordring paa det samme Læge-Appa- 

 rats Anvendelse, er dog Stillingen mellem Patienterne og Lægen aldeles 

 forskjellig i disse forskjellige Tilfælde. Et Individ som lider af en legem- 



' Ifølge lov af 30te April 1898 om Kriminalasylet er sindssygelovens § 4 ikke anvendelig 

 overfor dette asyls patienter. Herom mere nedenfor. 

 Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1916. Xo. 11. 9 



