I40 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



sygehistorier sendes asylet gjennem amtet«, og at disse derfor bør sendes 

 diiekte til asylet. 



Der har ogsaa været reist spergsmaal om, hvorvidt en asyllæge til 

 forsvar for sig selv eller sit asyl har adgang til at oftentliggjøre en syge- 

 journal eller dele af en saadan. Dette spørgsmaal maa formentlig besvares 

 benægtende. 



Angribes asylet, bor best\'reren henvende sig til sine overordnede, 

 som faar afgjøre, hvad der skal foretages Er bestyreren personlig an- 

 greben, faar det bero paa omstændighederne, om han vil anlægge injurie- 

 sag, og gjør han dette, maa det bero paa rettens afgjørelse, om vedkom- 

 mende journal skal fremlægges. Vi mener dog, at der skal særdeles meget 

 til, før en as3'lbestyrer bør anlægge injuriesøgsmaal, medmindre dette paa- 

 lægges ham af hans overordnede. 



Har asylbestyreren i egenskab af læge fra sin sindssyge patient eller 

 fra dennes tutor modtaget en betroelse, er han, forsaavidt angaar denne, 

 dækket af strprl. § 178 og ansvarlig efter strl. § 144; men da maa han 

 heller ikke antøre noget om den i asylets protokoller eller paa nogen maade 

 benytte den som led i beviset for. at vedkommende er sindssyg eller til- 

 trænger behandling i sindssygeasyl. 



Bestemmelsen om, at et exemplar af sindssygeloven skal være ind- 

 heftet i ethvert bind af personalprotokoUen, er meget hensigtsmæssig; thi 

 paa denne maade sikrer man sig, at saavel kontrolkommissionerne som 

 asylbestyrerne og de underordnede læger til enhver tid har et exemplar 

 af loven ved haandeii, hvilket baade opmuntrer til dens studium og hindrer 

 expeditionsfeil. 



Bestemmelsen om personalprotokoUen har i tidens løb vist sig mere 

 og mere upraktisk, og indførelsen af egne ind- og udskrivningsbøger samt 

 særlige forhandlingsprotokoller for kontrolkommissionerne har ikke afhjulpet 

 manglerne ved den gjældende ordning. 



Sagen er nemlig den, at de moderne krav til et sygehus's patient- 

 journaler vanskelig lader sig forene med bestemmelsen om, at disse skal 

 indføres i vedkommende personalprotokol ; og opfyldelsen af denne fordring 

 er endnu vanskeligere i et sindssygeasyl end i et almindeligt sygehus. 

 De fleste asylophold varer i længere tid, ofte i aarrækker, og skal patient- 

 journalen føres i selve personalprotokoUen, bliver det derfor nødvendigt 

 ved aarsskiftet at overføre en stor del af patientfortegnelsen til det føl- 

 gende aars bind, saaledes at journaloptegnelserne kan fortsættes i dette. 

 Denne overførelse volder, navnlig i store asyler, adskilligt bryderi til ingen 

 nytte; men af større betydenhed er det besvær, man faar, naar samme 

 patient indkommer i samme asyl med aarrækkers mellemrum. Naar man 



