I916. No. II. LOVEN AF I7DE AUGUST 1848 OSV. I5I 



§ 7 fastsatte i sin oprindelige lydelse kontrolkommissionernes medlems- 

 antal til 3. Dette tal er ikke vilkaarlig valgt, men det principielt rigtige. 

 Det bør nemlig være det mindst mulige ulige tal, og allerede denne 

 omstændighed henviser til valget af 3; men hertil kommer andre langt vig- 

 tigere grunde. 



Kommissionen bor blandt sine medlemmer have en læge, helst en 

 psykiater. Lægen maa nemlig præsumeres at besidde de bedste forud- 

 sætninger for at bedømme stellet i et sygehus — eller idetmindste at have 

 lettest for at erhverve saadanne forudsætninger, og han vil under normale 

 forhold i almindelighed bedst kunne varetage de medicinske interesser over- 

 for almenheden. Er han en forstandig og taktfuld mand, vil han være 

 særlig skikket til at berolige en af fordomme og urigtige fremstillinger op- 

 skræmt opinion, samtidig som han vil kunne danne sig en begrundet me- 

 ning om, hvorvidt asylbestyreren tager tilbørlig hensyn til almenhedens 

 berettigede krav og de syges nærmestes naturlige følelser. Endelig slutter 

 sig hertil den mest afgjørende grund. Man bør af kontrolkommissionen 

 kunne kræve, at den sidder inde med solide sindssygeretslige kundskaber 

 og med saadant kjendskab til sindssygeondets sociale karakter og sammen- 

 hæng, at samfundet har moralsk ret til at forlene den med dens store myn- 

 dighed og ansvar, og medlemmerne som mænd af ære ret til at modtage 

 denne magt og dette ansvar. Den kompetence, det her gjælder om, er 

 baade af medicinsk og juridisk art — hvortil kommer den økonomiske — ;: 

 men medens en psykiatrisk uddannet læge uden altfor stort besvær vill 

 kunne tilegne sig de juridiske kundskaber, som her kommer i betragtning, 

 vil en jurist neppe — ialfald kun særdeles vanskelig — kunne erhverve de 

 medicinske, og disse er i virkeligheden det bærende grundlag for det hele. 

 Naar loven opstillede den fordring, at vedkommende læge skulde være 

 examineret, da var dette begrundet i forhold, som i beg3'ndelsen af forrige 

 aarhundrede havde adskillig betydenhed, og som endnu i 1848 maaske ikke 

 kunde sættes helt ud af betragtning. Som tidligere (B. I s. 221) omhandlet, 

 havde man i Norge i begyndelsen af forrige aarhundrede kun et meget 

 ringe antal læger, og af disse var en betragelig del ikke examinerede. 

 Det kunde under disse forhold være rimelig udtrykkelig at forlange, at 

 kontrolkommissionens lægekyndige medlem skulde være examineret, og 

 man har vel anseet det forsigtigst endnu i 1848 at opretholde dette forlan- 

 gende. Naar dette krav ikke blev stillet for asylbestyrerens vedkom- 

 mende, da har dette sin naturlige grund deri, at man ikke vilde afskjære 

 adgangen til at indkalde udenlandske læger til disse stillinger. Mulig- 

 heden af, at en saadan forholdsregel kunde vise sig paakrævet, havde 

 ogsaa, som anført, Major for oie. 



