I916. No. II. LOVEN AF I7DE AUGUST 1848 OSV. 1 55 



ledes til at tro, at det kun var det førstnævnte tilfælde, der kunde ind- 

 ankes for kommissionen. 



Bestemmelsen om, at den syge af kommissionen uopholdelig skal under- 

 søges tvende gange med 3-8 dages mellemrum, er, hvorledes man end 

 vil forstaa den, uklart affattet; i ethvert fald burde man have præciseret 

 undersøgelsens eiemed. Ganske vist kan man indvende, at dette udtrykkelig 

 er angivet i lovens § 1 1 og desuden iovrigt fremgaar af kommissionens rets- 

 lige kompetence; men den selvsamme instrux har dog fortalt os andre 

 ligesaa indlysende ting. For prøvelsen af bevismaterialets paalidelighed 

 har forøvrigt kommissionens »undersøgelse« af patienten neppe nogen be- 

 tydenhed. Hele bestemmelsen er vel et öfter til Obskurantismen. 



Men om man saaledes end kan ove kritik over instruxens redaktion 

 samt mod en enkelt af dens bestemmelser, og det maa indrømmes, at dens 

 sprog ikke er helt uklanderligt, saa maa det dog skarpt fremhæves, at denne 

 kritik ikke rammer instruxens væsentlige indhold. Den fortjener vor aner- 

 kjendelse og ros, fordi den respekterede sindssygeloven i enhver henseende 

 og ikke gjorde nogetsomhelst forsøg paa at tvinge kommissionen til at 

 overtage hverv, som ligger udenfor de af loven optrukne grænser eller 

 endog strider mod dens forudsætninger og fundamentale bestemmelser. 

 Instruxens forfatter har tvertimod vist stor forsigtighed for ikke at glide 

 ind paa et saadant skraaplan. Vi skal exempelvis nævne følgende: Loven 

 taler om kommissionen og dens hverv, men nævner intet om. at der paa- 

 ligger dens enkelte medlemmer nogen pligt udenfor kommissionen. Nu 

 er det naturligvis ønskeligt, at ikke blot kommissionen som saadan, men 

 ogsaa dens enkelte medlemmer til ubestemte tider og uanmeldt indfinder 

 sig i asylet for at inspicere. Men instruxen har ikke villet paalægge dem 

 dette, men indskrænker sig til at udtale, at det staar dem frit for at fore- 

 tage saadanne inspektioner, idet man selvfølgelig er gaaet ud fra som givet, 

 at dette vink vilde blive fulgt. 



Da kontrolkommissionen er en appclinstants, er det nødvendigt, at den 

 har en fast kontor- og visittid paa asylet. F'or det første maa nemlig de 

 folk, der har besværinger og anker at fremfore, vide tid og sted, naar de 

 kan træfte kommissionen samlet, og for det andet maa denne selv kunne 

 holde møde med as3iets overordnede funktionærer for sammen med dem 

 at gjennemgaa sx^gejournalerne, hvilket vil være nødvendigt, naar den skal 

 behandle indkomne anker. Den af instruxen fastsatte kontortid har vist 

 sig praktisk. 



Instruxens bestemmelse om, at kommissionens beslutninger vedkom- 

 mende indkomne anker skal gives som kjendelser, er paakrævet og burde 

 efter vor opfatning have været givet i selve lovparagrafen. 



