igi6. No. II, LOVEN AF I7DE AUGUST 1848 OSV 



L0> 



at der kan findes andre og bedre midler til at hæve deres anseelse, end 

 den at atskafte deres medlemmers len. 



Det kan neppe bestrides, at det er det principielt rigtige, at den her- 

 omhandlede godtgjørelse udredes af statskassen; i saa henseende kan vi 

 indskrænke os til en henvisning til departementets ovenciterede udtalelse 

 herom; men vi vil paa den anden side ikke undlade at bemærke, at det 

 ikke nævneværdigt vilde betynge de oftentlige asylers budgetter, om de 

 blev belastede med denne udgiftspost. 



§ 7 2det led vedkommer ikke den i iste led anordnede specielle kon- 

 trol; der handles her om en kontrol af en ganske anden art, og dette led 

 burde derfor have været opstillet som en egen paragraf. 



Udtrykket »samtlige As3-ler« er ikke klart. I et stringent sprog maa 

 dette udtryk i den sammenhæng, hvori det staar, handle om en kontrol, 

 som g^jælder alle asyler under et. Efter ordlyden skulde altsaa meningen 

 være den, at der aabnes Kongen adgang til, naar det findes paakrævet, 

 ved en extraordinær foranstaltning at lade samtlige rigets sindss3'geasvler 

 inspicere af nogle dertil opnævnte mænd omtrent paa samme tid paa lig- 

 nende maade, som regjeringen i sin tid lod Hjort og senere Major in- 

 spicere de gamle dolhuse. Til fordel for denne fortolkning kunde man 

 anføre sindssygelovens gjennemgaaende stringente sprog, og henvise til, at 

 den andensteds taler om > ethvert SindssNgeasyl«, naar den mener et hvilket- 

 somhelst af disse. Det kan dog neppe være tvilsomt, at loven her har 

 brugt et mindre nøiagtigt udtryk og med »samtlige Asyler- har ment et- 

 hvert saadant. Saaledes blev lovstedet forstaaet allerede under lovens 

 forberedelse, og med denne forstaaelse er det anvendt de to gange, man 

 har gjort brug af det, nemlig ved de kgl. resolutioner af 26de Mai 1900 

 og 23de April 1915. 



At der handles om en extraordinær foranstaltning,^ kan ikke være 

 tvilsomt efter den redaktion, som blev fastsat af Odelstinget. Det er 

 ikke udtr3kkelig sagt, at Kongen skal opnævne de mænd, der skal fore- 

 tage den heromhandlede inspektion, men dette er dog oiensynlig meningen. 



Ordet »udnævne« er selvfølgelig kun et unøiagtigt udtryk for »op- 

 nævne« ^. 



Loven siger med rene ord, at mændenes opgave er den at inspicere; 

 men det ligger i sagens natur, at mændene maa være forpligtede til at 

 afgive indberetning om resultatet af sin inspektion. De opnævnte mænd 

 har ingensomhelst sindssygeretslig m3'ndighed og kan folgelig ikke give 

 nogen ordre eller direkte paabyde nogensomhelst mangel afhjulpet. 



1 Angaaende bet\-dningen af v. „opnævne" s. B. II s. 185, note. 



