l6o PAUL WINGE. M.-N. KL 



til orde for at sætte det paatænkte nye sindssygeasyl i forbindelse med 

 universitetet, saaledes at det kunde virke som en psykiatrisk læreanstalt, 

 og til denne tanke kom han ved flere senere leiligheder tilbage. Ganske 

 vist kunde man ved reformens igangsættelse blive nødt til at indkalde 

 fremmede læger som asylbestyrere; men det vilde ikke vare længe, inden 

 der var groet op en slægt af unge læger med psykiatrisk uddannelse, som 

 vilde løfte den store psykiatriske forpligtelse, og blandt dem kunde man nok 

 finde læger, som var kompetente til at indtræde i kontrolkommissionerne. 

 For juristernes vedkommende kunde sagen synes at staa endnu mere for- 

 haabningsfuld. De sad jo inde med langt bedre forudsætninger for at 

 fremme den processuelle og pønitentiære reform end den, lægerne besad 

 til fremme af den psykiatriske reforms videre udvikling; og nylig havde 

 de faaet færdigt et nyt, fuldt moderne fængsel, ledet af en mand, der 

 havde mange aandige berøringspunkter med Major. Af de ledende juri- 

 ster maatte man derfor kunne vente forstaaelse og kraftig støtte af den 

 sindssygeretslige udvikling, og blandt dem maatte man kunne finde fuldt 

 kompetente medlemmer af kontrolkommissionerne. 



Men det gik ikke saa. Vi har tidligere (B. I s. 76 f) skildret, hvor- 

 ledes det i virkeligheden stod til med de norske lægers psykiatriske kund- 

 skaber i tiden nærmest efter Majors død, og hvor ufuldkommen den under- 

 visning var, som meddeltes de unge læger; den savnede jo baade lære- 

 anstalt, studiepligt og examen. Heller ikke fandtes der i Norge nogen 

 specialist i sindssygeret, og psykiaternes videnskabelige produktion var kun 

 ubetydelig. Asylbestyrerne besad blot meget sparsomme — de fleste 

 næsten ingen — retspsykiatriske eller sindssygeretslige kundskaber. Det 

 var saaledes med nød og neppe, at man fandt habile asylbestyrere; om 

 psykiatrisk uddannede kontrolkommissærer kunde der da selvfølgelig ikke 

 være tale. 



Juristerne stod ikke bedre. De fik ingen undervisning i sindssygeret. 

 CoLLETTS Personret indeholdt vistnok et par sider om dette emne; men i 

 den senere tid lærte de juridiske studenter ikke engang saa meget. I 

 praxis fik juristerne ikke — saaledes som sagerne havde udviklet sig — 

 synderlig brug for kundskaber i denne disciplin. Den biologiske tilregne- 

 lighedsret kunde nemlig ansees som omtrent opgiven i praxis; og udenfoi 

 strafferetten var det forholdsvis sjelden, at de praktiske jurister kom i be- 

 rørelse med sindssygeretslige problemer. Heller ikke den juridiske stand 

 kunde derfor skaffe fyldestgjørende tilgang til kontrolkommissionerne. 



Til at skaffe fuldt kompetente mænd ind i kontrolkommissionerne var 

 der saaledes ringe udsigt, og denne formørkedes yderligere, eftersom asy- 

 lernes antal forøsredes. 



