X62 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Man bemærke forskjellen fra den forrige instrux, som overensstem- 

 mende med loven ikke paalægger de enkelte medlemmer nogen pligt uden- 

 for kommissionen. Forskjellen er imidlertid rent formel og uden al praktisk 

 betydenhed. Forsaavidt angaar et andet punkt, er den imidlertid ikke helt 

 uvæsentlig. Medens nemlig instruxen af 12te Marts 1850 kun forlangte, 

 at kommissionen skulde erkyndige sig om de nyankomne patienters til- 

 stand ved indlæggelsen i asylet (se s. 153), kræver, som strax skal paapeges, 

 instruxen af 31te December 1895, at de siden sidste mede indkomne patienter 

 skal fremstilles for kommissionen. Hermed fæstedes en gammel praxis. 

 Det havde nemlig længe før 1895 ved flere asyler været skik, at de ny- 

 indkomne patienter paa lægekontoret blev fremstillede for kommissionen, 

 efterat vedkommende journal var oplæst. Efter vor opfatning er denne 

 skik lidet heldig. Ønsker patienten at fremmøde for kommissionen, har 

 han selvfølgelig ret til at kræve det, og i alle tilfælde vil kommissionen 

 under stuegangen møde ham. Nogen synderlig nytte kan fremstillingen 

 neppe gjøre, medmindre der foreligger klage, og den har sine betænkelig- 

 heder, fordi den let kommer i strid med den diskretion, som maa haand- 

 hæves i et asyl ^. 



I § 3 heder det: »I Møderne skal vedkommende Kommission faa sig 

 forelagt Sygejournalerne for de siden sidste Møde indlagte Syge, som bli- 

 ver at fremstille for Kommissionen, der nøie har at paase, at der til 

 Grund for Indlæggelsen foreligger fra en Læge, som ikke 

 er ansat ved Asylet, Erklæring om, at den indlagte er sinds- 

 syg og trænger Forpleining i Asyl. Forsaavidt Indlæggelse 

 undtagelsesvis har fundet Sted, uden at der paa Forhaand 

 har været Anledning til Erhvervelse af Lægeerklæring, 

 maa Kommissionen forvisse sig om, at Indlæggelsen maaan- 

 sees hensigtsmæssig for den Syge og paakrævet af Forhol- 

 dene samt paase, at den manglende Lægeerklæring, saa- 

 fremt det efter Omstændighederne er muligt, senere bliver 

 tilveiebragt. 



Derhos har Kommissionen, forsaavidt Indlæggelsen ikke 

 erskeet paa offentlig Foranstaltning eller efter Fattig væse- 

 nets Begjær.ing, at undersøge, hvorvidt den, der paa den Sy- 

 ges Vegne har forlangt Indlæggelsen, er r et te Vedko mmende 

 til at varetage dennes Tarv. I saa Henseende fore fundne 

 Mangler har Kommissionen ufortøvet at paase afhjulpne^, 



1 Da protokollen ifølge lovans § 5 skal paategnes af kontrolkommissærerne, er det det 



eneste praktiske, at den oplæses, hvilket vistnok ogsaa altid har fundet sted. 

 "^ Udhævet her. 



