igiÔ. No. II. LOVEN AF I7DE AUGUST 1848 OSV. 1 83 



deres eiere ved lovens ikrafttræden viste saa stor imødekommenhed og uden 

 lovtvang gik med paa betydelige nybygninger og omindredninger ^. 



Regjeringens og medicinalstyrelsens optræden umiddelbart etter, at 

 sindssygeloven var traadt i kraft, synes ogsaa — trods anvendelsen af de 

 nyopfundne navne — klart at vise, at man gik ud fra, at de gamle an- 

 stalter ved autorisationen var komne i besiddelse af samtlige de rettigheder 

 og pligter, som loven foreskriver for de sindssygeanstalter, som fremtidig 

 maatte blive oprettede, med andre ord, at man anerkjendte sindssygeindret- 

 ningerne som sindssygeasyler. Kongen autoriserede disse anstalters læger, 

 beskikkede kontrolkommissioner og approberede regulativer for dem, al- 

 deles overensstemmende med de i loven for sindssygeasylerne givne be- 

 stemmelser. 



Alle 6 gamle anstalter blev indbyrdes fuldkommen ligestillede; og re- 

 gjeringens hele holdning synes os klart at lægge for dagen, at det var 

 meningen fra første stund af at gjennemfore sindssygeasylernes ligestilling, 

 ganske uanseet hvem der er asylets eier. Denne regjeringens holdning var 

 forøvrigt en ligefrem konsekvents af dens tidligere stilling til de her i be- 

 tragtning kommende spørgsmaal. Dersom man havde fulgt Majors op- 

 rindelige mening og anseet oprettelse og drift af nye sindssygeasyler som 

 en kommunerne helt uvedkommende sag, og følgelig kun forbeholdt de 

 kommuner, som eiede gamle sindssygeanstalter, adgang til at fortsætte 

 driften af disse, kunde der maaske have været nogen grund for regjeringen 

 til at opfatte disse indretninger som en slags midlertidige nødanstalter, 

 som hurtigst muligt maatte søges nedlagte ; men selv under denne for- 

 udsætning vilde de, saalænge de havde sin autorisation, maatte behand- 

 les som sindssygeasyler. Efterat departementet i det til grund for lov- 

 propositionen liggende foredrag ikke alene havde udtalt, at kommunerne 

 havde adgang til at bevilge de nødvendige beløb til oprettelse og drift af 

 nye sindssygeasyler, men endog havde fremhævet som særdeles ønskeligt, 

 at de benyttede denne adgang, og i den anledning havde sørget for, at 

 loven blev affattet saaledes. at den ikke lagde hindringer iveien herfor, 

 var det umuligt at behandle de gamle anstalter som indretninger, der kun 

 midlertidigt blev tolererede; og i særlig grad ubillig vilde en saadan op- 

 træden have været efter den imødekommenhed, som kommunerne havde 

 vist overfor statens krav paa at tage hele bestyrelsen i sin haand og paa 

 gjennemførelsen af, tildels bekostelige, udbedringer af bygningerne. 



Hvis en kommune vilde følge departementets opfordring i det nævnte 

 foredrag og bevilge penge til et helt nyt sindssygeasyl, som i enhver hen- 



' Se B. I s. 244. 



