184 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



seende fyldestgjorde de i § i opstillede krav, vilde det dog være ganske 

 selvmodsigende af departementet at indstille paa nægtelse af autorisation 

 af en saadan anstalt i henhold til sindssygelovens §1; og det maatte i 

 saa maade være ganske ligegyldigt, om vedkommende kommune var eier 

 af en sindssygeanstalt, som var oprettet fer lovens ikrafttræden. Dersom 

 nu en kommune, der eiede en saadan gammel sindssygeanstalt, foretrak den 

 fremgangsmaade at beholde denne, men reorganisere dens bestyrelse over- 

 ensstemmende med sindssygelovens krav og skafte den i enhver henseende 

 tiltredsstillende lokaler og en passende beliggenhed, vilde autorisation 

 heller ikke billigvis kunne nægtes. 



Det er ganske utvilsomt, at regjeringen som betingelse for autorisa- 

 tion kunde kræve, at anstalten skulde være fuldkommen adskilt fra alle 

 andre indretninger; men der kan raises spørgsmaal om, hvorvidt den at 

 loven var bunden til at stille dette krav. Man kan nemlig hævde, at § i 

 skal fortolkes bogstaveligt, og isaafald maa det antages, at de i denne 

 paragraf opstillede strenge betingelser for erholdelse af autorisation kun 

 gjælder de asyler, der oprettes efter lovens ikrafttræden — ikke de gamle, 

 der dengang allerede var i virksomhed. 



Ganske vist maa det hævdes, at regjeringen, naar staten forst har taget 

 hele sindssygepleien i sin haand og derefter autoriseret de gamle anstalter, 

 kun handler ret og rigtigt og i lovens aand, naar den strengt gjennem- 

 fører lovens krav overfor alle anstalter; men man kan dog derfor medgive, 

 at den har en formel adgang til at indrømme en dispensation overfor de 

 gamle anstalter, som er den berøvet overfor de nye; og naar det først er- 

 kjendes, at den har en saadan adgang, kan det ogsaa indrømmes, at denne 

 bør benyttes, naar forholdene antages at gjøre det særdeles ønskeligt. 



Jeg har ofte hørt Peter Winge udtale sig til fordel for den her ud- 

 viklede forstaaelse af loven, og som vi i det følgende skal høre, blev 

 denne accepteret ogsaa af Sandberg, som indtog en anden stilling til 

 spørgsmaalet om de gamle anstalters fremtidige benyttelse, end den Winge 

 forfægtede. 



Regjeringen og medicinalstyrelsen har neppe fra først af været klare 

 over betydenheden og konsekventserne afbenyttelsen af to autorisations- 

 former eller af, at man gav de gamle anstalter et særeget navn. Major 

 har neppe heller dengang været fuldt opmærksom paa, at man herved 

 havde drevet en sprængkile ind i hans system, der kun kjendte én slags 

 sindssygeasyler. Men da først nyordningen af de gamle anstalter var til- 

 endebragt, stod baade Major og regjeringen fast paa det standpunkt, at 

 alle sindssygeasyler, saavel de gamle som de, der senere maatte komme 

 til, skulde være ligestillede instituter. 



