1916. No. II. OPTAGELSE 1 OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 215 



sindssvgeattesten ikke er absolut overensstemmende med den autoriserede 

 formel, naar afvigelsen ikke kan vække nogensomhelst tvil om, at attestens 

 mening er helt ud overensstemmende med formelens. Denne holdning er 

 formentlig ogsaa nødvendig, saalænge vi har vore nuværende konklusions- 

 formler. Sammenskrivningen af sindssygeattesten med indlæggelseserklæ- 

 ringen volder uklarhed, og denne ©ges i høi grad ved den ulogiske ind- 

 førelse af præmisudtalelsen om den personlige undersøgelse i selve kon- 

 klusionsformelen. Det hele vil blive langt klarere, hvis man autoriserer 

 den ovennævnte formel No. ii. Denne maa nemlig en hvilkensomhelst 

 læge kunne lære udenad, og hvis den ikke ordlydende respekteres, bør 

 efter vor mening optagelsen nægtes. 



Angaaende sindssygeattestens motivering henvises til det B. 11 s. 124 t. 

 anførte. 



For i paatrængende og utvilsomme tilfælde at paaskynde indlæggelsen 

 har den kgl. resolution af 22de Januar 1910 truffet følgende bestemmelse: 

 ■>\ tvingende og utvilsomme tilfælde kan attesten med kort utdrag av syke- 

 beskri velsen indsendes pr. telegram. Under samme betingelser kan attest 

 og sykebeskrivelse meddeles asylet gjennem oplæsning pr. telefon. Men 

 i saa fald skal attesten (attesterne) for sindssygdom og trang til indlæggelse 

 paa asyl altid straks stadfæstes gjennem telegram. Hvis telegraf eller telefon 

 benyttes, maa dog de ovenfor nævnte papirer i ethvert fald indsendes sam- 

 tidig med den syke.« 



Indlæggelse for øieblikkelig hjælp kan ikke finde sted. Jfr. Justits- 

 departementets skrivelser af iste Juli 1890 og 15de Februar 1895. 



Til post 5 skal bemærkes: Hvis sindssygelovens ordning af betalings- 

 spørgsmaalet havde været befulgt, vilde det heromhandlede spørgsmaal ikke 

 have foreligget, forsaavidt angaar den almindelige forpleining. Men efterat 

 administrationen havde overladt den økonomiske ordning af fattige sinds- 

 syges forpleining til fattigvæsenet, blev det nødvendigt for asylerne at kræve 

 garanti for erholdelsen af kurpengene; og da asylet maa have anledning 

 til at beholde patienten paa ubegrænset tid, maa ogsaa garantien i saa 

 henseende være ubegrænset ^. 



Hvor det gjælder bedre forpleining, maa naturligvis garantikravet i 

 ethvert tilfælde opretholdes. 



Naar asylbestyreren har foretaget sine undersøgelser, giver han rekvi- 

 renten skriftlig meddelelse om, hvorvidt den sindssyge kan modtages eller 

 ei; og i tilfælde af afslag maa dette kortelig motiveres. 



^ Se Med. selskabs forhandlinger for i6de Januar 190 1 s. 4, 



