2l6 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Efterat rekvirenten har faaet meddelelse om, at den syge kan mod- 

 tages, kan han bringe ham til asylet; men dette maa ikke lade ham hente, 

 da ingen sindssyg er asylets patient, før han er bragt til dette og er ind- 

 skreven i dets personalprotokol ^ 



Vi har ovenfor citeret udtalelser af lovens forarbeider. som viser, at 

 man er gaaet ud fra den forudsætning, at der vilde blive tildelt de enkelte 

 asyler hvert sit optagelsesdistrikt; og en saadan ordning er ogsaa efter- 

 haanden bleven gjennemfert. Asylerne vil derfor med støtte i sine regula- 

 tiver i almindelighed søge at undgaa at optage patienter, som er hjemme- 

 hørende udenfor vedkommende distrikt; men har optagelse af en saadan 

 patient fundet sted, er den i enhver henseende fuldt retsgyldig. Forsaavidt 

 befinder vi os altsaa indenfor lovens ramme. Derimod er det stridende 

 mod sindssygelovens principper fortrinsvis at reservere et asyl for fattige 

 sindssyge. Enhver sindssyg har nemlig, uanseet sin formuesforfatning, den 

 samme og ligestore ret til at erholde asylplads paa almindelig forpleining. 



Ifølge vor paragrafs slutningsbestemmelse kan > V edkommende < , 

 som maatte være utilfreds med lægens bestemmelse, »fordre« denne 

 undergiven kontrolkommissionens afgjørelse (jfr. s. 204). Ved fortolknin- 

 gen af denne lovbestemmelse møder vi en betydelig vanskelighed. Hvad 

 menes der paa dette sted med ordet »Vedkommende«? I begge de para- 

 grafer (§§ 9 og 13), i hvilke loven omtaler den afgjørelse, som kontrol- 

 kommissionen har at træffe i egenskab af appelinstants, udtales, at denne 

 kan erherves (ifølge § 9 »fordres«, ifølge § 13 »æskes«) af »Vedkommende«; 

 i § 9 er brugt enkelttal, i § 13 flertal; men intetsteds udtaler loven noget 

 om, til hvem den sigter med dette ord. »Vedkommende« er et sække- 

 udtryk uden teknisk betydning, og at lovgiveren med flid har valgt dette 

 ubestemte, meget omfattende ord, synes os utvilsomt. 



Til klargjørelse af spørgsmaalet om, hvilke grunde lovgiveren kan 

 antages at have havt til at vælge dette svævende udtryk, og hvor meget 

 han har villet udtale hermed, skal vi anføre følgende: 



Det er uden nærmere paavisning klart, at indehaveren af tutelmyndig- 

 heden over den sindssyges person maa regnes blandt »Vedkommende«, men 

 det synes os ogsaa indlysende, at dette udtr\'k maa omfatte flere end denne; 

 thi hvis lovgiveren kun havde sigtet til ham, vilde han have brugt et af de 

 andre omskrivende udtryk, hvormed han betegner tutor, eller maaske et 

 andet lignende. Vi vil, før vi gaar videre, paa dette sted indskyde nogle 

 bemærkninger angaaende disse omskrivninger. 



1 Derimod er asylerne fuldt berettigede til at hente de sindssyge, som er romt fra asylet 

 og endnu ikke er udskrevne af dette. 



