2IJ 



PAUL WINGE. M.-N. Kl- 



maalstjenlig praxis, som kan danne grundlaget for eventuelle nye lov- 

 bestemmelser om dette emne — hvis saadanne skulde vise sig paa- 

 krævede. 



Vi er nu i vor undersøgelse naaet saa langt, at vi mener at have 

 paavist, at ordet »X'edkommende« maa forstaaes som omfattende også a 

 andre end tutor for den sindssyges person. Selvfølgehg maa disse andre 

 være personer eller autoriteter, som har en juridisk interesse i den sinds- 

 syges optagelse. At den eller de, som har paataget sig en juridisk 

 bindende forpligtelse til at betale de med den sindssyges asylbehand- 

 ling forbundne omkostninger, i lovens forstand er »Vedkommende«, 

 vil neppe møde modsigelse. Her skal kun udtrykkelig fremhæves, at naar 

 flere er økonomisk interesserede, maa enhver enkelt af dem antages at 

 have ret som »\'edkommende<^, og dette maa ogsaa gjælde fuldmægtig for 

 offentlig eller kommunal kasse. Forpligtelsen maa dog være juridisk bin- 

 dende. At man tidligere har betalt eller afgivet et uforbindende tilsagn 

 om fremdeles at ville betale, giver ingen ret. Tvilsommere er spørgs- 

 maalet. om en sindssygs økonomiske værge, som ikke indehar tutelet for 

 hans person, er »Vedkommende«. Vi mener, at spørgsmaalet maa be- 

 svares bekræftende, hvis det gjælder et vigtigt økonomisk anliggende, 

 men ogsaa kun da. Den økonomiske værge kan f. ex. have interesse af, 

 at den sindssyge flyttes til et andet asyl, og maa i saa fald formentlig have 

 adgang til at indbringe spørgsmaalet for dette asyls kontrolkommission. 



Det næste spørgsmaal er, om loven med ordet »\'edkomniende- kun 

 sigter til tutor for den sindssyges person samt de personer, som i anledning 

 af optagelsen økonomisk har forpligtet sig, eller om dette udtryk rummer 

 flere. Dette spørgsmaal staar og falder med et andet, nemlig: Er den 

 sindssyge selv at anse som »X'edkommende« i vort lovsteds forstand? 



Mod et bekræftende svar paa dette spørgsmaal kan man gjøre gjæl- 

 dende følgende betragtning. Som tidligere (B. Is. 179 f.) udviklet kan 

 den sindssyge hverken begjære sig selv optagen i sindssygeasyl eller ved 

 noget retsmiddel hindre tutor i at foretage denne handling. En indlæggelse 

 i sindssygeasyl er saaledes altid en handling af tutor, aldrig af den syge 

 selv. Har den sindssyge noget at klage over sin private værges fremfærd, 

 skal han henvende sig til sin autoritative tutor, og dennes afgjørelse kan 

 han i tilfælde indanke for høiere tutelinstants. Man kunde i denne sam- 

 menhæng henvise til, at det er tutor, ikke den syge selv, der har at vare- 

 tage den sindssyges interesser ogsaa overfor asylet, og at kontrolkom- 

 missionen ikke er nogen tutelinstants. Paa grundlag heraf kunde man 

 hævde den opfatning, at kontrolkommissionens opgave er begrænset til 

 at paase, at patientens behandling inden asylet er fuldt forsvarlig og den 



