1916. No. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 229 



Kravet paa personlig undersøgelse af den sindssyge, tør indlæggelses- 

 erklæring udstedes, samt paa, at erklæringen herom ikke maa være ældre 



end et vist tidspunkt før indlæggelsen, besværliggjor uden nytte optagelsen. 

 Særlig indtræder vanskeligheder i de tilfælde, da formel no. 2 kommer til 

 anvendelse ^ 



Man bør heller ikke se bort fra den omstændighed, at kravet paa 

 obligatorisk indlæggelseserklæring strider mod sindssygelovens ordning, og 

 at en as3'lindlæggelse derfor ikke vil kunne ansees som lovstridig, fordi den 

 har fundet sted, uagtet der ikke forelaa indlæggelseserklæring. 



Af de anførte grunde finder jeg det uheldigt at opstille fremlæggelse af 

 indlæggelseserklæring som betingelse for optagelse i asyl af en sindssyg, 

 som skal indlægges der, fordi det findes hensigtsmæssigt for ham selv; og op- 

 retholdelsen af dette krav ogsaa ved de indlæggelser, som den autoritative 

 tutor foretager til besk3'ttelse af den offentlige orden og sikkerhed, anser 

 jeg ikke blot som uheldig, men som ligefrem fornuftstridig; thi her kan den 

 private læge umuligt bære nogensomhelst del af ansvaret. Særlig springer 

 dette forlangendes urimelighed i øinene, naar der handles om indlæggelse 

 af en farlig sindssyg. Her fordres først sindss3-geattest, dernæst farligheds- 

 erklæring, begge aldeles nødvendige, og saa atpaa den n3'tteløse indlæg- 

 gelseserklæring Ijfr. medicinaldirektørens skrivelse af 20de Marts 1914). 

 Jeg mener saaledes, at indlæggelseserklæringen bør opgives som obliga- 

 torisk; men hermed har vi endnu intet udtalt angaaende spørgsmaalet om, 

 hvorvidt as3'llægen bør have adgang til at begjære en saadan erklæring, 

 naar der foreligger en speciel grund dertil. Jeg skal sluttelig om den sag 

 bemærke følgende: 



Naar as341ægen er i tvil om, hvorvidt lægeoplysningerne er tilstrække- 

 lige til at begrunde en indlæggelse, bor han indhente yderligere opl3'snin- 

 ger fra den behandlende læge, og sagen kan, naar sindss3'geattesten er 

 gammel og patienten i længere tid har været udenfor as3'l, ligge saaledes 

 an, at as3-llægen med skjellig grund kan ønske en udtrykkelig erklæ- 

 ring fra den behandlende læge for, at denne anser patientens indlæg- 

 gelse paakrævet; navnlig vil dette tilfælde indtræde, naar sindssygeattesten 

 i sin tid er udstedt af den læge, som, naar indlæggelsen begjæres, er 

 asyllægen ^. 



1 Se herom: Komitéindstillingen af igti s. 12 f. 



2 Det vilde vel være det rigtigste ved en regulativbestemmelse at gjøre indlæggelses- 

 erklæringen obligatorisk for dette, forøvrigt sjelden indtrædende, tilfælde. 



