240 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



»Forbryder« (og de dermed sammenhængende ord) er utvilsomt dannet 

 under indflydelse af det tyske »Verbrecher«^. 



Angaaende sindssygelovens brug af ordet »Forbryder« skal bemærkes: 

 Formelt juridisk betragtet kan en person kun da ansees som forbr3'der, 

 naar han baade er i besiddelse af de subjektive betingelser for strafsk\dd 

 og er overbevist om at have krænket en eller flere af straffelovens bestem- 

 melser i dens anden del. Udtrykket »sindssyg forbryder« kan saaledes i 

 vort lovsprog synes at indeholde en selvmodsigelse, eftersom vor straffelov 

 ikke anerkjender strafskyld hos sindss3'ge. hnidlertid kan en person, der 

 som subjektiv strafskyldig krænker straffeloven, senere (for exempel under 

 strafteafsoningen) blive sindssyg, og paa dette tidspunkt er han altsaa en 

 forbryder, der er bleven sindssyg, og kan saaledes korrekt betegnes som 

 sindssyg forbryder-. 



Nu gives der imidlertid et antal personer, som, medens de er sinds- 

 syge, overtræder straffeloven, og som enten ikke sættes under tiltale, fordi 

 de er sindssyge, eller som, naar sagen engang er kommen til hovedfor- 

 handling, af samme grund frifindes; og disse syge har man betegnet som 

 forbryderske sindssyge. Blandt disse udgjores imidlertid flertallet 

 af personer, der tidligere har været straffede (ofte mange gange), men som 

 senere er blevne sindss3'ge, eller ialfald senere er blevne erkjendte som 

 saadanne-\ Disse personer er vistnok ikke efter den juridiske definition 

 forbrydere; men de adskiller sig fra disse kun ved en formel juridisk 

 distinktion, ikke ved noget psykisk (eller overhovedet biologisk) karakter- 

 mærke. Vi sammenfatter baade de sindssyge forbrydere og de forbryderske 

 sindssyge under fællesbetegnelsen »sindss3^ge lovovertrædere« og 

 antager, at sindssygeloven under betegnelsen »forbrydere« foruden de per- 

 soner, der i streng juridisk forstand kan betegnes saaledes, indbefatter 

 ogsaa de øvrige sindssyge lovovertrædere. 



Videre maa der baade formelt juridisk og kriminalistisk sondres mellem 

 vaneforbrydere (professionelle forbrydere'^) og leilighedsforbrydere^, hvilke 

 repræsenterer to heist forskjellige sociale typer, omend de i de konkrete til- 

 fælde foreliggende lovbrud kan være ganske ligeartede. Efter vor opfatning er 



1 Af V. brechen, g.høitysk irechan, gotisk brikan. Indoeuropæisk rod bhieg. Jfr. latin 

 frango'. brækker, bryder. 



2 At straffen efter vor lov i det heromhandiede tilfælde skal afbrydes, ophæver ikke den 

 dømtes egenskab af at være forbryder. 



3 Dette sidste er vistnok endog det hyppigste, og at disse mennesker overhovedet er 

 blevne straffede, beror altsaa paa en feiltagelse fra den straffende myndigheds side. 



■* Personer, som driver forbrydersk virksomhed (f. ex. tyveri) som en art næringsvei og 



derfor gaar ud og ind af strafanstalterne. 

 '^ Personer, som en enkelt gang begaar en forbrydelse. 



