I916. No. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 24I 



det, navnlig efter Majors fortolkning af § 20, klart, at loven kun har havt 

 vaneforbrydere, ikke leilighedsforbrydere for øie. 



Endelig er ingen, formelt juridisk seet, forbryder, naar han har afsonet 

 sin straf eller hans forbrydelse er præskriberet; nien paa dette forhold har 

 sindssygelovens forfatter neppe tænkt. 



Efter det her anførte antager vi, at § 20 ikke bruger ordet »forbryder« 

 i streng juridisk forstand, men benytter det som en betegnelse for 

 en social type, som repræsenterer en gruppe, der indbefatter de egent- 

 lige vaneforbrydere (altsaa ikke-sindss3'ge personer) og de sindssyge lov- 

 overtrædere, som, hvis de havde været subjektivt strafskyldige, vilde have 

 været vaneforbrydere, men udelukker leilighedsforbryderne, hvad enten de 

 er sindssyge eller ikke. 



Til sproget i loven om Kriminalasylet kommer vi i det følgende til- 

 bage. 



\'i skal nu gaa over til omtalen af motiverne til vore lovbestemmelser 

 samt til at fortolke disse; og vi finder det praktisk først at gjennemgaa 

 sindssygelovens §§ 10 og 20 og sluttelig, efter at have omtalt omdan- 

 nelsen af den paa disse grundede ret, redegjøre for motiverne til loven an- 

 gaaende Kriminalasylet. 



Majors motiver indeholder intet angaaende § 10. Dette forhold vil ved 

 første blik vække forundring. 



Paragrafen behandler jo et emne, som altid har været og fremdeles 

 er det mest centrale og tillige det vanskeligste problem, som en sinds- 

 sygelov har at løse, nemlig at afveie det humane krav til den sindssyges 

 beskyttelse samt forsvarlige behandling og forpleining, som intet civiliseret 

 samfund kan afvise, mod fordringen paa virksom beskyttelse af samfundet, 

 altsaa mod den risiko, som de sindssyges straffrihed volder. Det er den for- 

 skjellige holdning til denne dobbeltopgave, som har skabt de to sindss3'ge- 

 retslige systemer; og den psykiatriske retning, som Major tilhørte, havde alle- 

 rede paa den tid, vor sindssygelov var under arbeide, med stor styrke frem- 

 hævet, at den biologiske, men ikke den metafysiske sindssygeret løser 

 denne dobbeltopgave paa en rationel og praktisk maade. Det biolo- 

 giske system havde jo 6 aar før sindssygelovens emanation ved ved- 

 tagelsen af vor straflfelov af 20de August 1842 vundet en afgjørende seir, 

 og det var under indtrykket af denne, at Major gik til sit arbeide. 

 Havde det biologiske system ikke vundet denne seir, vilde ogsaa Majors 

 udkast til sindssygelov, som er bygget paa dette system, have været 

 ganske umuligt. 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1916. No. 11. 16 



