242 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Det kunde da synes høist rimeligt, at Major havde grebet leilightden 

 til at redegjøre for sit standpunkt til den heronihandlede dobbeltopga\e. 



Ved en nærmere betragtning vil man dog etter vor opfatning maatte 

 indrømme, at Major havde gode grunde til ikke paa dette sted at indlade 

 sig paa drøftelse af de spørgsmaal, som reiser sig, naar det gjælder at 

 træffe valget mellem de to sindss3'geretslige systemer. 



For at forstaa Majors holdning paa dette punkt maa man holde sig 

 for øie hans stilling til tutelordningen og det dermed nøie sammenhæn- 

 gende spørgsmaal om forandring i og tillæg til N. L. i — 17—7; nian vil da 

 finde det begribeligt, at han ikke fandt rimelig anledning til i de meget korte 

 motiver at indlade sig paa dette omfattende spørgsmaal i hele dets bredde; 

 saa meget mere som hans standpunkt til dette fremgik tydeligt nok af for- 

 skjellige udtalelser i motiverne og andensteds. Der kunde saaledes alene 

 være rimelig grund til at motivere den forandring, som foresloges i den da- 

 gjældende tutelret; men hvad angaar udkastets bestemmelser om optagelses- 

 og retentionsspørgsmaalet, maa man erindre, at det førstnævnte af disse 

 spørgsmaal allerede var omhandlet i motiverne til § 9, og at det sidst- 

 nævnte vilde blive omtalt i motiverne til §§ 12 og 13. 



Det maa dog indrømmes, at den paa disse steder indtagne motivering 

 er meget knap, navnlig naar hensees til, at det her gjælder nogle af lovens 

 allervigtigste bestemmelser, der til og med gjennemfører en ordning, som 

 — ialfald for optagelsesbetingelsernes vedkommende — var uden sidestykke 

 i fremmed ret; og det maa ogsaa medgives, at tiere af lovens andre be- 

 stemmelser, der er af betydelig ringere vigtighed, har faaet en motivering, 

 hvis udførlighed ikke staar i rimeligt tbrhold til den her ud\'iste knaphed. 



Naar Major paa det heromhandlede punkt indtog en saa tilbagetrukken 

 og reserveret holdning, da maa dette efter vor mening antages for en 

 meget væsentlig del at skyldes personlige hensyn, som for ham maa have 

 veiet meget tungt. Hans manglende kriminalistiske og pønitentiære ud- 

 dannelse var hans svaghed ; i saa henseende stod han langt tilbage for 

 Holst. Denne mangel har han utvilsomt været sig bevidst, og i erkjen- 

 delsen heraf havde han vistnok ringe lyst til uden tvingende nødvendighed 

 at indlade sig paa drøftelsen af kriminalistiske og pønitentiære principspørgs- 

 maal, hvad han saa meget lettere kunde undgaa. som det biologiske system 

 for faa aar siden var godtaget af straffeloven. 



Man kan ganske vist med føie hævde den mening, at det var uheldigt, 

 at Majors studium af de heromhandlede emner ikke var trængt dybere 

 ned, paa en tid da han var nødt til at udarbeide lovparagrafer, som i høi 

 grad vilde øve indflydelse paa kampen mod kriminaliteten ; og dette har 

 han nok ogsaa selv bittert følt, da denne svaghed viste sig at være hans 



