ICI 6. No. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 245 



rende grund til at erklære ham farlig; og denne omstændighed er for- 

 mentlig grunden til, at vort lovsted har undladt udtrykkeligt at nævne de 

 farlige sindssj'ge og indskrænket sig til under ét at omhandle alle dem, 

 der forstyrrer den oftentlige sikkerhed. 



I denne aand blev ogsaa, saaledes som vi nedenfor nærmere skal 

 omtale, lovstedet forstaaet af den departementale komité af 20de December 

 1906^; og denne opfatning er ogsaa godtagen af den kgl. resolution af 7de 

 November 1908-. 



\'i skal da terst omhandle sporgsmaalet om, hvilke af de den oftent- 

 lige sikkerhed forstyrrende sindssyge Major maa antages at have anseet 

 som farlige og alligevel skikkede til at forpleies i sindssygeasvl, og der- 

 efter sige nogle ord om de øvrige sikkerhedsforstyrrende sindssyge. 



Det vil af det s. 240 anforte fremgaa, at lovgiveren ved affattelsen af 

 § 10 ikke kan have havt de professionelle lovovertrædere for øie. Da nu 

 falske anklager eller æresfornærmelser fremførte af personer, hvis sinds- 

 sygdom er konstateret, maa ansees lidet skikkede til at forstyrre samfun- 

 dets eller individets fred, ligesom falsknerier, bedragerier og andre paa 

 uberettiget vinding sigtende handlinger erfaringsmæssig sjeldnere forøves 

 af sindssyge end de rene eiendomsindgreb, faar man et stærkt begrænset 

 felt tilbage, \'i antager, at der nærmest er tænkt paa almenfarlige ten- 

 dentser, der endnu ikke har givet sig udslag i handlinger, som objek- 

 tivt er forbrydelser, eller som, selv om saa allerede er skeet, ikke berettiger 

 til at anse den sindssyge som forbryder i den betydning, som vort lovsted 

 tager dette ord, og blandt saadanne tilbøieligheder synes det paa forhaand 

 at ligge nærmest at tænke paa l^-st til at begaa mord. Som tidligere 

 (B. II s. 15) anført har vi imidlertid en oplysning fra Major selv om, at 

 han ikke har tænkt paa »Personer der lide af Mordmonomanie eller Raseri- 

 antald forbundne med Mordl3-st«, men vil forpleie saadanne patienter i egne 

 anstalter, der ikke autoriseres som sindss3'geasyler. \'i faar da antagelig 

 kun tilbage de sindssyge, som har tilbøieligheder til sexuelle forbrydelser 

 (f. ex. voldtægt eller sexuelle angreb paa børn) eller til alvorligere legems- 

 fornærmelser eller betydeligere ødelæggelser, navnlig brandstiftelse. 



De tilfælde, da den sindssyge maa siges at forstyrre den oftentlige 

 sikkerhed, uden at han kan erklæres farlig, maa nærmest antages at om- 

 fatte mindre betydelige legemsfornærmelser, ødelæggelser eller eiendoms- 

 indgreb. Det bemærkes, at det private tutel i de heromhandlede tilfælde 

 ikke ipso jure suspenderes ', og at politiet derfor, forinden det overtager 



^ Se motiverne 3. 23 sp. 2. 



- Se kapiteloverskriften til reglernes 2det kapitel. 



3 B. I s. 168 og B. II s. 118 og 150. 



