246 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



tutelet og begjærer den sindssyge indlagt i asyl, maa overbevise sig om, 

 at det private tutel ikke er betryggende. Saaledes blev ogsaa (som det 

 vil fremgaa af, hvad vi herom senere skal anføre) sagen anskuet af den 

 departementale komité af 20de December 1906, og paa grundlag af denne 

 opfatning er ogsaa den kgl. resolution af 7de November 1908 udfærdiget. 



Den følgende sats: »eller der enten ikke findes Nogen, der har at 

 iagttage hans Tarv« volder fortolkningsvanskeligheder, som allerede tidli- 

 gere delvis er omhandlede. Her kan vi derfor indskrænke os til en be- 

 mærkning om udtrykket: »ikke findes Nogen«. Det ligger i hele forhol- 

 dets natur og vil formentlig fremgaa af, hvad vi tidligere (B. II s. 1481 

 herom har udviklet, at -findes« her ikke kan betyde: gives (existere), men 

 nærmest maa være brugt i betydningen: forefindes«, »træffes-, det vil da 

 sige: træffes paa den tid og paa det sted, hvorpaa det for tilfældet kom- 

 mer an. 



Der har været reist tvil om, hvad vort lovsted mener med udtrykket: 

 »ikke paa en passende Maade sørge for hans Forpleining« ; og det maa ogsaa 

 medgives, at der kan være delte meninger angaaende spørgsmaalet om, 

 hvorvidt vort lovsted ved disse ord alene har havt patientens eget vel for 

 øie eller tillige har villet skjærme de offentlige interesser. Spørgsmaalet 

 har været gjort til gjenstand for en betænkning af politilægen i Kristiania 

 (Paul Winge). 



Anledningen hertil var følgende: En sindssyg umyndiggjort dame 

 boede i 1894 • sit eget hus, der var omgivet af en have, hvis gjærde paa 

 den ene side vendte ud til en gade i Kristiania. Naboerne og forbipasse- 

 rende personer blev generede derved, at patienten fra sin have eller et 

 aabentstaaende vindu i huset høirøstet talte liderligt og tildels ogsaa 

 raabte uhøviske ord og fornærmelige beskyldninger til folk, som gik forbi. 

 Naboerne indgav da ved en advokat en klage til politiet med anmodning 

 om i henhold til sindssygelovens § 10 at indsætte patienten i sindssyge- 

 asyl. Politikammeret afslog anmodningen, da det ikke i det paaberaabte 

 lovsted fandt hjemmel for en saadan indskriden. Patienten kunde nemlig 

 ikke ansees som farlig for den offentlige sikkerhed og manglede heller ikke 

 forsorg. En af disse betingelser maatte være opfyldt, forat politiet i hen- 

 hold til sindssygelovens § 10 skulde kunne indsætte en sindssyg i asyl. 

 Derimod erklærede politikammeret sig villigt til at bistaa værgen, hvis 

 denne kunde faa hende indlagt i asyl. Advokaten fandt politikammerets 

 forstaaelse af det paaberaabte lovsted urigtig og indankede gjennem stiftet 

 politikammerets afgjørelse for Justitsdepartementet. 



Departementet (statsraad E. Motzfeldt) sendte under i8de Oktober 

 1894 stiftet en skrivelse, hvori politimesteren i Kristiania bedes anmodet 



