I916. Xo. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AK ASYLER. 247 



om -at foranledige bemeldte frk. F . . . . undersøgt af politilægen og 

 dennes erklæring om hendes mentale tilstand hertil indsendt«. 



Politimesteren forelagde derefter sagen for politilægen, der undersøgte 

 patienten og derefter under 27de Oktober s. aar afgav sin erklæring. 

 Politilægen udtaler i denne, at det maatte ansees bragt fuldt paa det rene, 

 at pat. var sindssyg, men ikke at hun kunde ansees som farlig. Han hæv- 

 dede derefter følgende forstaaelse af lo\en. 



Den bem^'ndigelse, som sindssygelovens § 10 giver politiet til at ind- 

 sætte en sindssyg i sindss3'geasyl, naar han forstyrrer den offentlige sikker- 

 hed, kan ikke komme til anvendelse i det foreliggende tilfælde, da patien- 

 ten ikke har forstyrret eller truet den ofl'entlige sikkerhed. Da politiet ikke 

 kan indsætte en sindssyg i asyl i henhold til sindssygelovens § 9, kan det 

 heller ikke som grund for indlæggelsen paaberaabe sig forstyrrelse af 

 den offendige orden. Men udtrykket ■> passende forpleining - maa efter 

 politiiægens mening betyde en forpleining, der er human og, samtidig som 

 den er hensigtsmæssig for den syge selv, ogsaa er betryggende for den 

 oft'entlige ordens og sikkerheds overholdelse^. \'ærgen kan derfor i det 

 foreliggende tilfælde ikke siges at have skaftet patienten passende forplei- 

 ning, al den stund han ikke har formaaet at hindre hende i at forulempe 

 andre. Hvis værgen ikke kunde skafte patienten »passende forpleining«, 

 maatte politiet være berettiget og forpligtet til at sørge for, at hun hk en 

 saadan, og hvis det var nødvendigt, begjære hende indlagt i asyl. Da 

 patienten var formuende, antog politilægen, at det var muligt at faa ind 

 rettet en passende forpleining i hendes eget hjem, og at dette burde for 

 søges, før politiet traf beslutning om hendes indlæggelse i asyl. Politi 

 kammeret remitterede under 31te næstefter sagens dokumenter; og i skri 

 velse af 22de December s. aar til Kristiania stift erklærede departemente 

 sig enigt i den af politilægen hævdede forstaaelse af sindssygelovens § 10 

 Politilægens raad blev fulgt ; men da det viste sig, at den forøgede betjening 

 ikke kunde hindre, at patienten fortsatte med at forulempe folk med sit 

 liderlige snak, blev sagen paany forelagt politilægen, som nu i en tillægs- 

 erklæring af 29de April 1895 tilraadede politikammeret at beg;iære patien- 

 ten indlagt i sindssygeasyl som manglende passende forpleining. Politi- 

 kammeret indlagde derefter patienten i sindssygeasyl. 



Senere har politikammeret fulgt den samme forstaaelse af loven. 



\'ort lovsteds slutningsbestemmelse foreskriver, at politiet, naar det 

 har indlagt en sindssyg i asyl, uopholdelig derom skal underrette »den 

 Syges Familie eller andre \'edkommendc<^. \'ed ordet ■> Familie« maa vel 



' Jfr. B. Is. 179 note. 



