I916. Xo. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 255 



det antydede Arrangement, forudsat at Directoren maatte troe at kunne 

 indgaae paa samme. Man anmodede derfor i Skrivelse af 19de Marts 

 1855 Indre-Departementet om i Sagens Anledning at foranledige Betænk- 

 ning afgivet af Director Sandberg samt om derefter selv at ville tage 

 Sagen under fornyet Overveielse« ^ 



Indredepartementet (statsraad BretteVilleI imødekom Justitsdeparte- 

 mentets anmodning, og Sandberg afgav under 24de April næstefter sin 

 betænkning-, der gik ud paa, »at sindss\ge Forbrydere ikke bør ude- 

 lukkes fra Gaustad Sindssygeasyl, naar deres Indlæggelse der ifølge deres 

 Sygdoms Beskaffenhed og Omstændighederne iøvrigt maatte ansees til- 

 raadelig. Direktøren anser det imidlertid ikke destomindre nødvendigt, at 

 der inden føie Tid tilveiebringes et særeget Asyl for sindssyge Forbry- 

 dere og for farlige sindssyge, da saadanne efter hans Formening ikke bor 

 modtages i Asylet, naar dette bliver stærkt belagt eller nogensinde be- 

 holdes der længere end 2 Aar« '^. 



Under 13de September s. aar tilskrev Indredepartementet Justits- 

 departementet og meddelte indholdet af direktør Sandbergs betænkning; 

 og hertil føier departementet den B. Il s. 17 f. citerede bemærkning. 



Som man ser, var denne ordning tænkt som rent midlertidig, og en 

 bestemmelse, der ikke tillod asylet at beholde en sindssyg lovovertræder 

 udover 2 aar, var selvfølgelig ogsaa af ringe nytte. Sandberg kom ogsaa 

 snart til den erkjendelse, at det standpunkt, han havde forfægtet i sin be- 

 tænkning af 24de April 1855, ikke var holdbart. Uagtet forholdene over- 

 alt i Xorge dengang var meget enkle og gjennemsigtige og forbryderondet 

 derfor endnu ikke paa langt nær havde faaet den sammensatte og ondartede 

 karakjter som i vore dage, tik han dog tilstrækkelig erfaring for, at saavel 

 hensynet til den offentlige sikkerhed som til de sindssyges vel og asylets 

 rygte forbød ham at optage sindssyge forbrydere i Gaustad sindssygeasyl. 

 Han afgav derfor under 13de September 1858 til Indredepartementet en 

 ny betænkning, i hvilken han angaaende det sidstnævnte hensyn udtaler, 

 at han ikke tidligere havde været tilboielig til at skjænke dette hensyn 

 videre opmærksomhed, men at erfaring havde lært ham, »at Major havde 

 i fuldeste Maade Ret , og at dennes erklæringer var »i enhver Henseende 

 vel begrundede«. 



1 Jfr. Den norske regjerings indstilling af 15de Sept.. 1858 (indtaget i Stortingst'orhandl. 

 1859 — 60 Prp. S. 21 s. 61. som indeholder en historik. 



2 Jfr. B. II s. 17. 



3 Cit. efter Lancbers, Esmark-Olssen og Somme: „Norsk Medicinallovgivning". 



