256 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Den 3die August næstfer havde Justitsdepartementet (statsraad 

 Møinichen) anmodet Sandberg og Peter Winge om at udarbeide et ud- 

 kast til en ordning af de sindssyge forbrj'deres forpleining samt om at 

 engagere en arkitekt^ for sammen med ham at udarbeide de nødvendige 

 byggeplaner. 



Efterat forskjellige bygninger var befundne utjenlige, blev komitéen 

 staaende ved et forslag om at bygge en anstalt for 22 mænd, nemlig 12 

 sindssyge forbrydere (straflfanger) og 10 forbr3'derske sindssyge, paa en 

 tomt ligeoverfor Kristiania sindssygeasyl samt at lade begge disse anstalter 

 for en del have fælles økonomi. Det fremgaar ikke klart af de os fore- 

 liggende oplysninger, om komitéen har tænkt sig den nye anstalt autori- 

 seret som sindssygeasyl, og følgelig sindssygelovens regler for ind- og ud- 

 skrivning gjort gjældende ogsaa overfor denne; men den fremkom ikke 

 med noget lovforslag. 



Departementet, der accepterede komitéens forslag, lod indkjøbe den 

 omhandlede tomt, og regjeringen fremsatte under 7de September 1859 kgl. 

 proposition om bevilgning til istandbringelse af en saadan anstalt uden 

 samtidig at foreslaa nogen lov. I regjeringens indstilling udtales bl. a., 

 at »Departementet ikke finder det strængt taget lovligt at beholde sindssyge 

 Fanger i Strafanstalterne« -. 



Stang, der som Indredepartementets chef havde støttet Majors stand- 

 punkt, der i alt væsentligt faldt sammen med komitéens, var imidlertid 

 fratraadt som statsraad og var bleven valgt som stortingsrepræsentant for 

 Kristiania. Som saadan blev han formand i Stortingets justitskomité, der 

 havde denne sag til behandling. Han havde nu forandret sit syn paa 

 denne, og komitéen indstillede den 31te Oktober s. aar den kgl. prp. til 

 forkastelse. Denne indstilling motiveredes ved en henvisning til. at det 

 ringe antal patienter i en saadan anstalt vilde gjøre dennes anlæg og drift 

 uforholdsmæssig kostbar, hvortil kom, at behandlingen alligevel, trods de 

 store oflfere, ikke vilde blive saa tilfredsstillende som i et moderne sinds- 

 sygeasyl. Endelig kom hertil den omstændighed, at man heller ikke i 

 udlandet var kommen længere end til begyndende forsøg i den af den 

 departementale komité angivne retning. Den 14de November s. aar bi- 

 faldtes komiteindstillingen enstemmigt af Stortinget. 



Allerede Major havde i sin betænkning af 9de Marts 1852 gjort ind- 

 rømmelser, der pegede langt udover sindssygelovens ramme, uden at han 

 derved opnaaede at tilfredsstille nogen. Medicinalkomitéen gik endda 

 meget længere i samme retning, og resultatet blev, at en reform af de 



^ Som arkitekt antoges v. Hanno. 

 - Side 3 sp. I. 



