191 6. No. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 277 



en judiciel behandling. \'i mener, at lovgiveren har havt særdeles god 

 grund for denne sin principielt forskjellige holdning til de sindssyge og de 

 sindssvage, en holdning, der jo forøvrigt er en ligefrem følge af hans til- 

 slutning til den biologiske sindssygeret. 



Ganske vist vil domstolen, naar der foreligger spergsmaal om en sinds- 

 svags farlighed, ofte — ja vel endog i de fleste tilfælde — maatte t\- til 

 psN'kiaterens hjælp, fordi alene han vil være istand til at konstatere tilstede- 

 værelsen af de psykiske abnormiteter, som ofte bevirker den sindssvages 

 farlighed. \ i skal exempelvis nævne abnorm alkoholreaktion, visse 

 fobier, sexuelle paræsthesier, tvangshandlinger, o. s. v. Men for det 

 første er det nu ingenlunde hos alle farlige sindssvage, at noget saa- 

 dant s)-mptom lader sig paavise (hos mange imbecille og i lettere grad 

 sløvede personer vil en saadan paavisning ofte være umuligl; og selv 

 naar man kan konstatere et af de nævnte symptomer, vil psykiateren allige- 

 vel som oftest savne det sikre grundlag, hvorpaa han staar under bedøm- 

 melsen af den sindssyges farlighed. For det andet maa man holde sig 

 følgende forhold skarpt for oie. Xaar en dommer skal afgjore spørgs- 

 maalet om en tiltalts farlighed, maa han tage med under sine overveielser 

 en række momenter, som psykiateren er forpligtet til at lade helt ud af 

 betragtning, fordi han ikke paa grundlag af sin specielle faglige viden har 

 en større kompetence til at vurdere dem end enhver forstandig dommer. — 

 i de fleste tilfælde har han vel tvertimod en ringere. 



\'i skal blandt disse momenter exempelvis nævne tiltaltes karakter- 

 eiendommeligheder og hans lovovertrædelses større eller mindre krænkelse 

 af almenhedens moralbevidsthed. Med andre ord: \' urderingen af 

 den enkelte forbryderske handling kan fa a afgjørende be- 

 t y den h ed for bedømmelsen af den 5inds5\-ages farlighed. 



Det ligger i hele vor rettergangs grundtanke og system, at de her om- 

 handlede momenter skal spille en vigtig rolle under afgjørelsen af spørgs- 

 maalet om en sindssvags farlighed, samt at dette helt skal undergives den 

 frie bevisbedømn^.else. Loven vil, at afgjørelser af denne art skal trættes 

 af lægmænd, som er i besiddelse af den saakaldte -usunde menneske- 

 forstand ;. Fagkyndigheden kan nok gives anledning til at udtale sig, men 

 ikke til at træffe nogen afgjørelse. 



Af de her anførte grunde kan afgjørelsen af sporgsmaalet om en 

 sindssvags farlighed ikke overlades til den psykiatriske fagmands bedøm- 

 melse, og derfor passer heller ikke den administrative behandling af disse 

 sager. 



Angaaende de ved gjennemferelsen af de ved kgl. resolution af yde 

 November 1908 givne regler skal vi bemærke folgende: 



