I916. No. II. OPTAGELSE I OG UDTRÆDELSE AF ASYLER. 295 



uden et principielt brud paa loven tillades sindssygeasylerne at unddrage 

 sig dette ansvar ved nogensorahelst forkvakling af udskrivningsreglerne. 



Systemet med tre udskrivningskategorier er forøvrigt ogsaa nødvendig- 

 gjort af en anden meget vigtig grund. 



Det biologiske systems bærende idé er jo den, at staten ved lov kan 

 drage en grænse mellem den sindss3'ges og den ikke-sindssyges retsstilling; 

 men forudsætningen herfor er naturligvis den, at psykiateren kan paatage sig 

 ansvaret for afgivelsen af erklæring om, hvorvidt sindssygdom er indtraadt 

 eller ophørt. Spørges der, om en person er sindssx'g, har psykiateren, som 

 gjentagende fremholdt, kun ret til at svare ja, naar han efter en omhygge- 

 lig faglig undersøgelse har dannet sig en sikker overbevisning om, at saa 

 er tilfælde; spørges der om, hvorvidt en person, som er erklæret sinds- 

 syg, nu er frisk, skal han svare ja, naar han efter en omhyggelig faglig 

 undersøgelse ikke har kunnet paavise utvilsomme sindssygdomssymptomer 

 hos observanden. Ved disse undersøgelser kan det ligesaalidt som ved 

 andre medicinske undersøgelser undgaaes, at et personligt skjøn til en vis 

 grad maa gjøre sig gjældende; men erkjendelsen af, at alene psykiateren 

 som fagmand kan betroes dette skjøn, har bevæget vor stat til at anbetro 

 ham denne høivigtige opgaves løsning. Men fordi en person paa under- 

 søgelsestiden er fri for manifeste sindssygdomssymptomer, behøver han 

 derfor ingenlunde at være fuldstændig psykisk normal; ja ved visse perio- 

 diske og episodiske sindssj^gdomsformer maa man endog med den høieste 

 grad af sandsynlighed vente nye anfald. 



Medicinsk kan man saaledes med rette hævde, at en af manisk-depressiv 

 sindssygdom lidende person aldrig har været og aldrig vil blive- frisk, 

 eftersom han bærer paa et anlæg, som ogsaa i fremtiden kan ventes at 

 ville manifestere sig ved uroanfald med mere eller mindre svære sinds- 

 sygdomssymptomer, og" at man derfor maa opfatte tilstanden som en stedse- 

 varende lidelse, under hvilken der indtræder interkurrente anfald. 



Men naar loven har antaget det biologiske system med dets tre ud- 

 skrivningskategorier, da har den ikke dermed ment at tage standpunkt til 

 spørgsmaalet om, hvorledes de periodiske sindssygdommes genese bør op- 

 fattes, eller om, hvorvidt den betræfiende sindssygdom skal opfattes som 

 en misdannelse eller som en senere i livet indtraadt sygdom. Loven har 

 kun villet overdrage ps3'kiateren afgjorelsen af spørgsmaalet, om der paa 

 det givne tidspunkt hos vedkommende individ foreligger manifeste symp- 

 tomer af saadan art, at de tilsammen berettiger til at stille diagnosen sinds- 

 sygdom — uanseet om den foreliggende tilstand opfattes som en selv- 

 stændig sygdom eller som et akut anfald under en kronisk lidelse ^. Men 



* At heller ikke Major har stillet et videregaaende krav til helbredelsesdiagnosen, frem- 

 gaar tydelig nok af hans motiver til § 12. 



