304 PAUL WI.NGE. M.-N. KI. 



destomindre opholde os ved denne sag, da departementet har handlet ud fra 

 den opfatning, at det har ret til at modificere tutelets omfang og formentlig 

 ogsaa til at udvide retentionsretten. 



Justitsdepartementet har nemlig i sit ofte omtalte cirkulære^ af lode 

 November 1891 post IV 2det led indtaget en bestemmelse om, at sinds- 

 syge, som med statsbidrag behandles i asyl, ikke undtagen som helbredede 

 maa udskrives af asyl paa forlangende af slægtning uden amtmandens sam- 

 tykke. 



Der blev naturligvis reist spørgsmaal om denne bestemmelses 

 forhold til sindssygelovens § 13. hvilket foranledigede Justitsdeparte- 

 mentet til i ovencit. skrivelse af 15de Oktober 1892 at udtale, at » — — 

 naar det i denne § bl. a. er fastsat, at en sindssyg, som er optagen paa 

 Asyl efter Ovrighedens Forlangende, ikke kan forlanges udskreven af den 

 der har at iagttage hans Tarv, maa herunder ogsaa blive at henføre de 

 med Statsbidrag forpleiede sindssyge, da det er Overøvrigheden, som efter 

 det i Henhold til § 4 i den nye Sindssygelov af 27 Juni 1891 udfærdigede 

 Cirkulære af lode November næstefter Post 4 har at træffe Bestemmelse 

 om de statsforpleiede sindssyges Indlæggelse paa Asyl, (!) Jfr. ogsaa 

 sidstnævnte Lovs § 3. Med Medicinaldirektøren, hvem Sagen har været 

 forelagt, er Departementet ievrigt af den Mening, at en sindssyg, der for- 

 pleies i Asyl med Bidrag af Staten, i Almindelighed ikke, saalænge han 

 er uhelbredet, bør tillades udskrevet efter Forlangende af sine Slægtninge, 

 selv om disse vil bekoste vedkommendes videre Forpleining, med mindre 

 der skaffes Sikkerhed for, at han ikke senere paany vil falde det offentlige 

 til Byrde«. 



Det i denne skrivelse hævdede standpunkt blev yderligere præciseret 

 i det samme departements skrivelse af lode December s. aar. 



Administrationens opretholdelse af det lovstridige og inhumane fattig- 

 væsenstutel i forbindelse med dens sammenblanding af tutelfunktioner og 

 lægevirksomhed bragte — og maatte bringe — vor sindssygepleie i uføre og 

 øvede herigjennem ogsaa en skadelig indflydelse paa sindssygelovens ud- 

 skrivningssystem. Vi kommer i det følgende tilbage til denne sag, men 

 vil her bemærke, at Justitsdepartementets ovennævnte cirkulære af 20de 

 Mai 1899, hvilket i flere retninger kom til at øve indflydelse paa asylernes 

 udskrivning, var fremkaldt ved en forestilling fra en distriktslæge angaa- 

 ende ønskeligheden af, at distriktslægerne erholdt meddelelse om, naar 

 sindssyge blev udskrevne af asyl. Cirkulæret skal nedenfor blive indtaget 

 i sin helhed og gjennemgaaet. 



I rundskrivelse af 9de Januar 1907 gav Justitsdepartementet en til- 

 lægsbestemmelse til det i cirkulæret af 20de Mai 1899 foreskrevne, med 



